HEMMA
Jag tänkte på dig hela tiden.
Hur du mådde, vad du gjorde.
Helt ärligt så vet jag inte om jag ville att du skulle ha det bra.
Men jag är glad att du svarade.
Jag visste inte om du fortfarande var i Hongkong, eller...
Clarke och jag flyttar tillbaka till USA. Vi måste,
för de andra barnen.
De måste få en chans att leva.
Jag antar... vi måste alla fortsätta leva.
Också du.
Vad är det?
Sjung den du då.
-Jag kan den inte. -Det borde du.
Du vet, jag har aldrig känt mig mer koreansk än jag gör i Hongkong.
Det är det första dina vänner säger om mig.
"Det här är Charlys flickvän, hon är korean."
Det är coolt.
Att vara korean och korean-amerikan
är två vitt skilda saker.
Men något vet du om Korea, eller hur?
Har du hört talas om demonstranterna?
Lee Han-yeol och Park Jong-chul?
De är så inspirerande.
Jag vet inte. Queens ligger ganska långt från Sydkorea.
De vill bara lära känna dig.
I USA skulle det kallas för mikroaggression.
Ni amerikaner är för känsliga.
Jag är för känslig?
Vill ni ha vatten?
-Ja, tack. -Vi fick nyligen en leverans.
-Tack. -Jag måste gå och prata med min chef.
Måste du verkligen gå?
Konstigt nog har jag inte fått något skift på länge.
Jag blir fattig på köpet.
Vi ses.
Se dig för.
Vi får vänta i månader innan de tar upp våra krav.
Räknar du med en lösning för Occupy-rörelsen inom kort?
Det är nog inte upp till mig.
Din senaste arrestering då?
Det blir alltid personliga uppoffringar, men någon måste ta ställning.
Vår generation är mest ansvarig just nu.
Vi måste kämpa...
Mercy!
Kom in!
Jag fick ditt sms. Är allt okej?
Jag tänker gå rakt på sak.
Du har fått klagomål.
Killen på Tregunter-festen?
Han tafsade på mig när jag serverade honom.
Jag borde stämma honom.
Chiliolja går bort.
Det är faktum.
En gäst sade att pengar försvunnit ur handväskan.
Hon beskrev dig tydligt.
Vad då tydlig? Vad sa hon?
Ditt namn.
Vad? Hur då?
Du har tur som inte blir åtalad.
Jag är ju oskyldig.
Det är så orättvist. Vad ska jag göra nu?
Jag har knappt råd med hyran.
Jag fasar, för mamma kommer snart och hälsar på.
Jag vill ge henne goda nyheter,
men har inga.
Ibland söker jag nyheter om
seriemördare eller om barn som fallit ut från fönster,
lämnade ensamma av tonårsmamman,
eller om kvinnan med schimpansen
som fick lugnande då vännerna kom,
men som reagerade fel på drogen
och slet av ett ansikte.
Kanske jag mår bättre av
att läsa om allt kaos.
Om allt hemskt som händer överallt,
för att låtsas att livet är rätt bra,
att jag inte gjort fel.
Då kanske det känns mindre ensamt.
Jag är glad att allt är bra med din chef.
Vill du inte ha?
Okej.
Jag tänker äta alla.
Du har rejäl aptit nuförtiden.
Nej, inte alls.
Det är bra, jag gillar det.
Du var för smal innan.
Betyder att du är glad.
Kan vi inte duscha först?
Hallå.
Hej, Mercy.
David? Vad gör du här?
Jag har försökt få tag i dig.
Kan vi prata?
Vad pågår?
Han säger att han måste gå.
Han gillar dig visst inte.
Förlåt, jag heter David.
Charly.
Jag har försökt ringa.
Kan du gå först kanske?
-Ja, visst. -Jag kommer strax.
Ja.
Vi behöver tid för att tänka igenom allt.
Jag behöver veta hur du tänker.
Du brydde dig knappt innan.
Det verkade som att du inte ville ha med saken att göra.
Jag vet. Jag var en ynkrygg. Förlåt.
Jag har börjat inse värdet av denna gåva.
-Gåva? -Ja, bebisen.
Eller har du redan gjort...
Herregud. Du har...?
-Gjort vadå? -Vad?
Nej, inget är gjort.
Så du vill behålla den?
Jag vet inte.
Mercy, det är lite sent. Du är väl i fjärde, femte månaden?
Jag har namnet och numret till gynekologen som alla går till.
Jobbar på Matilda.
Den bäste av de bästa kallas han.
Jag betalar såklart.
Det är okej.
-Du har inte råd. -Jodå.
-Du behöver mig. -Det vill jag inte.
Som pappa har jag rätt att ta del i besluten.
Rätt? Är du säker på det?
Vet du vad? Gör vad fan du vill.
Nu är vi överens.
Du vet, jag försöker göra rätt här, okej?
Jag skrev till och med ut en check till dig.
Du vet, pengar och sånt.
Tack. Men om det ska göras, så gör jag det ensam.
Bra. Förvänta dig ingenting av mig.
Okej. Vem bryr sig?
Det där var alltså David.
Jag hörde.
Vi borde gå till protesten.
Vänta, jag vill prata med dig om något.
Är det om pojken?
Gus?
Nej.
Tja, jag menar, det var så vi träffades.
Vem?
Jag och David.
Han var där när Gus försvann.
Han var väldigt snäll,
han körde hem mig.
Om du säger att ni två var tillsammans tidigare,
är det okej.
Nej, vi var inte tillsammans. Det är...
...inte vad det var.
Han är gift och...
nu väntar jag hans barn.
Vad?
Typ, just nu?
Men jag sa till honom att hålla sig borta.
Hur länge har du vetat?
Jag vet inte.
Ett par månader.
Ett par månader?
Förstår du nu?
Det är så åt helvete.
Jag kommer aldrig undan förbannelsen,
den finns alltid där
och allt blir rörigt innan jag ens får en chans...
En chans?
...att vara lycklig.
Att leva livet. Att bli fri från det här.
Hur kan du säga att du inte har fått en chans? Till mig?
Jag menade inte så.
Du skyller allt på en förbannelse som tagit din fria vilja
och din egen lycka.
Du kan välja vad du vill, jämfört med så många andra.
Snälla, gå inte.
Du har haft sån tur, men du ser det inte ens.
Du har en amerikansk examen, du har ett amerikanskt pass.
Du har frihet.
Och nu ska du ha barn med en rik snubbe.
Vems fel är det den här gången?
Hans frus? Är hon en del av din förbannelse?
Är jag det?
Eller kan du inte tänka på någon annan än dig själv?
Charly, jag vill följa med dig.
Varför?
Så du kan skryta för alla att du protesterade?
Det är inte och har aldrig varit ditt krig.
Du är en turist.
Det påverkar inte din framtid. Du kan bara sticka.
Ännu en välsignelse som du inte lär se.
Jag har aldrig riktigt tänkt på dig,
för att jag inte visste något om dig.
Det var lättare så.
Tills en vän påpekade hur taskigt det var
och jag insåg det.
Jag kan bara ana vad du tycker om mig.
Hur mycket du måste hata mig.
Och du borde...
Jag hade varit arg.
Titta vem som är hemma.
Du ser trött ut.
Använder du inte ansiktskrämen?
Du slipper rynkor.
Här har vi det nya köket.
Knappast nytt längre.
Du har inte varit hemma på fem år.
Är det din Tesla? Vems idé var det?
Din pappa tog hem den som en present.
Du förtjänade den.
Fan också! Jag glömde dhaniyan.
-Ska jag åka? -Nej då.
Consuelo kan åka.
Consuelo!
Kan du åka och köpa färsk koriander?
Ska jag hacka vitlök?
Glöm inte att det blir en Paath imorgon.
För pappas tillfrisknande.
Jag ville ha den före operationen.
Jag tog inte med indiska kläder.
Consuelo lade dina saker på vinden.
Du hittar något där.
Vi måste åka nu.
Han är väldigt skröplig, du vet.
Det finns en tid och en plats för allt.
Han behöver inte veta om skilsmässan.
-Mamma. -Han är sjuk.
Han kan bli upprörd och dö.
Var bara snäll.
Snäll? Jag kan inte ljuga. Han kommer att fråga om David.
Se vem som kommit.
Han sover. Låt honom vila.
Uppståndelse är inte bra för honom.
Vi går härifrån.
Vi går nu, barn.
Vi kommer igen när pappa har vaknat.
Visste du att de var här?
Javisst.
Har ni setts förut?
Vi äter brunch tillsammans. Vad tror du?
Din far flög in dem från Delhi.
Jag vet ärligt talat inte vad han ser i den kvinnan.
Hon ser ut som en tiggare på
en busstation i Bhatinda.
Vad kan man förvänta sig av en mangoförsäljare?
Mamma, bas.
Snälla du.
Din dal är så god.
När ska du lära dig att laga den?
Synd att du inte kunde prata med honom idag.
Sjukdomen har förändrat din pappa så mycket.
Förändras människor?
Jag vet inte.
Han blev tankfull.
Han hade verkligen mycket att tänka över.
Du kunde ha åkt.
Du hade ett jobb och klarade dig själv.
Vad är det för liv?
Ett liv utan all toxicitet.
Förlåt, jag förstår inte Oprah-språk.
Hej.
Hejsan.
Jag heter Sukhi.
Detta är Fauja.
Jag vet vem ni är.
Mamma kommer inte. Vi tyckte det var en bra idé.
Jag har velat träffa dig.
Papa-ji talar så gott om dig.
Mig? Pratade han med er om mig?
Han säger att du är framgångsrik.
Men uppenbarligen nämnde han inte någon av er för mig.
Jag tror inte det.
Han var nog överlycklig över att äntligen få den efterlängtade sonen.
Han är en fin man.
Han var nog helt annorlunda mot dig.
Det var tufft för Papa-ji i Amerika.
Han kände sig väldigt rädd och hade inte kontroll där.
Hade vi kontroll då?
Jag är ledsen?
Glöm det.
Han älskar dig väldigt mycket. Du måste förstå.
Titta vem som har kommit!
Den förlorade dottern.
Hon var här igår, men du sov.
Är du här, beta?
Hej, pappa.
Jag hämtar kaffe. Ni två kan talas vid.
Är du okej? Är du nervös?
Mycket bättre när du är här.
Så länge sedan.
Förlåt att jag inte kom.
Jag förstår.
Hur mår David?
Han är...
Han kunde tyvärr inte komma.
Jag förstår.
Har du sett Fauja och Sukhi?
Det har jag.
De är fina barn. Hoppas du är snäll mot dem när jag har dött.
Du får se fördelarna med en familj.
Är det så du ser på oss alla? Som en familj?
Självklart. Min familj.
Barn är Guds gåva till oss.
Det är inte för sent för dig och David.
Jag är gravid.
Herregud.
Jag sparade nyheten till dig, och där kom den.
Vet du redan om det är en pojke?
Ja.
Det är en pojke.
Åh, beta. Det är underbart.
Tack, det var berikande och hoppfulla nyheter.
De är redo, herr Singh. Om ni är redo, vill säga.
En pojke. Vilken välsignelse.
Tack för de underbara nyheterna, beta. De ger mig styrka.
Vänta lite, pappa.
Du ska veta
att när min bebis växer upp ska han få veta vilken sorts morfar han hade.
Det är min högsta önskan.
Jag ska berätta allt om dig.
Att du bröt mammas käke på mors dag,
kastade henne utför trappan,
att du brutit alla hennes fingrar.
Medan du var de andra barnens kärleksfulle pappa,
var jag hemma och lade is på hennes blåslagna ansikte.
Vad den andra familjen än säger,
kommer jag aldrig att glömma eller förlåta dig.
Ni kan gå nu.
Flygbolagen kommer att kontrollera boardingkort och resedokument
vid utgångarna.
-Hej. -Hej.
Kom.
Så tråkigt med din pappa.
Här.
-Tack. -Ja.
-Hur mår din mamma? -Ja, du vet, hon är...
Brinder?
Ja. Kom nu.
Bra att du ringde mig. Jag var orolig ett tag.
Vad är det?
Hils?
Jag dödade pappa.
Jag förlåter aldrig mig själv.
David, jag dödade honom.
-Jag dödade pappa! -Vi går till bilen.
Vi pratar i bilen. Okej?
-Okej. -Det är okej. Kom.
Det var som att jag såg på mig själv som någon sorts plågad ande,
där jag bara sa saker utan någon kontroll.
Eller, vet du vad? Jag hade kontroll.
Faktiskt, helt ärligt...
Jag kunde bara inte stoppa mig själv.
Jag ville ha det sagt innan han dog.
Jag stod inte ut med tanken.
Åh, fan.
-Sa du att vi är skilda? -Nej, jag hann inte.
Jag hade fullt upp med att döda honom med mina ord.
Kom igen nu.
Jag är så trött på att vara arg.
Ja.
Hur mår hon? Din...
Mercy?
Får jag fråga?
När du sa att du inte ville ha barn,
menade du bara med mig eller...
Nej, självklart inte.
Var det så du trodde?
Ja. Mercy vill inte ha hjälp.
Hon vill slippa mig.
Hon kanske ändrar sig, man vet inte.
Var bara en snäll pojke.
Så sa hon också.
Var en snäll pojke.
För att det är sant.
Det är som...
Jag undrade vad det skulle bli av mig efter dig.
Sedan händer allt det här.
Jag hade inte tid att tänka...
Jag borde väl inte tycka synd om dig, eller?
Nej, naturligtvis inte.
Fan.
Det här kan låta konstigt,
men Mercy bad faktiskt om ditt nummer.
Skulle det...
Visst.
Okej?
Vad ska hända härnäst?
David har alltid varit som mitt hem.
Det var vad vi sa.
"Vart vi än går tillsammans..."
-Finns du i närheten? -Ja.
-"är vi hemma." -Tack, Sam.
LA är inte hemma längre.
Att åka tillbaka klargjorde det.
Vem är jag att tala om förlust?
Jag kommer åtminstone att läka.
Jag är såklart rädd, men...
Det finns ett talesätt som säger att man måste våga släppa taget
för att vinna.
Jag vill sätta lite färg här.
Färger är fint, frun.
Jag tänker ofta på ordspråket.
Att gå vidare.
Okej.
Framåt.
-Den här vägen? -Ja. Okej.
Utan att se tillbaka.
...möter inget motstånd vid utrymmandet av området. Oklart...
-Hör ni. Inget åkande. -Okej!
...vad som blir nästa steg för rörelsen.
Läget återgår till det normala i Hongkongs finansdistrikt
efter att hundratals pro-demokratiska demonstranter arresterats.
Poliser beväpnade med motorsågar och grävmaskiner
rev lägret utanför regeringshögkvarteret,
mitt i hjärtat av kampanjen.
Flertalet demonstranter lämnade området tyst och lugnt,
utan motstånd.
Gabriel Earl meddelar dock att några trotsiga demonstranter blivit kvar.
Ännu i torsdags var området vid Hongkongs regering...
Älskling...
i hjärtat av ockupationen.
-Jag ska göra några ärenden. -Okej.
Jag har en bokning på Margaret Woo.
Tack.
Smaklig måltid.
Vad är motsatsen till att prata?
Inte lyssna. Det är att vänta.
Så, väntar du bara? Lyssnar du inte på mig?
Det är bara det att det här är en riktigt konstig konversation,
med alla dessa obekväma pauser.
Du är gravid.
Jag kunde inte berätta.
Jag visste.
Gjorde du?
Hur?
Folk pratar. Hongkong är litet.
Hur mår Daisy och Philip?
De vet inte om att jag kontaktade dig.
Varför kontaktade du mig?
Jag vet inte. För att be om ursäkt, kanske?
Jag borde också säga förlåt.
Varför?
Jag ringde jobbet.
Du fick sparken.
Det var alltså du.
Du ljög om att jag stal.
Det känns småaktigt nu, men just då
var det allt jag kom på.
Jag var sårad och arg.
Du hade all rätt att bli upprörd.
Tyvärr gick mina anklagelser ut över ditt äktenskap.
Det var inte personligt mot David.
Jag sökte desperat efter svar och var beredd på att söka överallt.
Förlåt.
Tänker bara på kött och mjölk.
Kött och mjölk.
Du är hungrig.
Igår kväll, när jag lagt mig,
och blundade såg jag ett kycklingkadaver på insidan av ögonlocken.
Jag var så sugen på kött att jag kunde känna lukten.
Det växer kött i dig,
så drömmen är logisk.
-Fröken Kim, följ med är du snäll. -Ja.
Mercy Kim. Tjugofem.
Minns du när du senast hade mens?
Det är inte ifyllt.
Jag brukar inte hålla koll på det där. Jag är mera måne-till-måne.
Jag förstår.
Bebisen kan nog berätta tror jag.
Lägg dig på rygg.
Vi ska öppna upp nertill.
Middag först, kanske?
Okej.
Fint.
Slappna av.
Har du tagit väl hand om dig själv?
Folsyra?
Vitaminer?
Räknas apelsinjuicen i en Screwdriver?
Nej.
Vi ska mäta och se vilken vecka du är i.
Du är ganska långt gången.
Gick du inte till läkare?
Jag har tänkt göra det.
Du måste börja ta kosttillskott.
Här är din bebis.
Är det min bebis?
Ja. Jag skulle säga att du är ungefär i vecka 23.
Konstigt att jag inte kan känna det fast den rör på sig.
Allt ser normalt ut, tur att du är ung.
Alltför många kvinnor blir gravida för sent.
Vill du veta könet?
Jag har länge velat ta bort dig.
Jag ville inte att du skulle existera,
men här håller du på att utöka världen.
Det är ironiskt, inte sant?
Har du tänkt tanken att ta över mitt barn?
För jag tänker på det hela tiden.
Säg inte så.
Tänk inte ens så.
Jag är skyldig dig så mycket
och har tagit så mycket ifrån dig.
Jag kan inte göra det ogjort.
Jag vill ge dig något.
Vill du inte ha ditt barn?
Jag vill.
Men inte förstöra hennes liv.
Men så slutar det.
Det är en flicka.
Jag är livrädd för hennes skull.
Ett meddelande...
...vänligen notera att utgången är flyttad till...
Mercan!
Hej mamma.
Men vad är detta?
Du vet, jag har gått upp några kilo.
Miyoung-a... du är?
Tjock, jag vet.
Larva dig inte! Du är inte tjock! Du är gravid!
Herregud. Är det sant?
Jag trodde att det var all dim sum.
Din klant!
Hur?
När?
Vem är pappan?
Varför har du inte sagt något?
Jag ville berätta öga mot öga.
Folk stirrar. Nu går vi.
När bebisen kommer,
ska jag laga miyuk guk för amningen.
Jag måste köpa oxsvans också.
Du behöver kollagen.
Det är för mycket. Köp inte mera mat.
Det ryms inte mera här.
Det är bara för nu.
Vi ska gå igenom dina saker och se vad du kan ta med dig och vad som kan kastas.
Jag ska hjälpa dig.
Ta med mig?
Ja, tillbaka till New York.
Jag bokar biljett åt dig.
Vi kan resa tillsammans.
Jag åker inte härifrån.
Tänker du inte?
Såklart du ska.
Det finns inte plats för mig här.
Vem bad dig stanna?
Vem ska ta hand om dig då?
Du har inte sagt vem pappan är,
så jag antar
att vi inte kan förvänta oss något av honom?
Det var väl det jag trodde.
-Daisy, kom nu så vi kan åka! -Kom då Chauncey!
-Var är din hoodie? -I ryggsäcken.
-Ryggsäcken? -Jag har den, frun.
-Sätt fart! Ni missar flyget. -Mamma, hörlurarna är trasiga.
Kom nu då. Vi blir sena.
Chauncey har väl inte fått något att äta eller dricka?
-Bra. Och han har en liten leksak? -Ja.
Vilka tror vi att vi är?
Att en enda av oss
skulle vara immun mot tragedi.
Jag kan inte föreställa mig en dag
-utan tragedi... -Sluta.
Sluta upp med att bestraffa dig själv.
Du sviker ingen genom att försöka få ett bättre liv.
De första dagarna efter att Gus försvann var jag alldeles utom mig av smärta.
Smärta du inte ens kan föreställa dig.
Jag ville dö.
Men jag kunde inte,
eftersom jag var tvungen att överleva för att hitta Gus.
Det är svårt att tänka sig något annat än smärta någonsin igen.
Men du kan.
Du överlever.
Jag måste, för Daisys och Philips skull.
Och när de mörka tankarna kommer...
Avgör du om de ska få besegra dig...
Eller om du ska gå upp...
Borsta tänderna.
Dra upp gardinerna.
Ta en promenad.
Du ser på de barn du har kvar...
Och du nynnar.
Så att tystnaden inte blir övermäktig.
Jag skulle behöva amningstips.
-Essie, var är tuggummit? -I ryggsäcken.
-Nej, jag kollade där. -I ryggsäcken.
Essie, vi måste ha tuggummit, för öronen.
Vad är klockan?
Kvart över, vi hinner.
Är det långt kvar? Flygplatsen är ju enorm.
Var inte lat nu, Daisy.
Lazy Daisy!
-Lazy Daisy! -Herregud.
Philip.
-Håll käften! Pappa, hörde du? -Sluta!
Du hade ju så ont i benen.
Det är en fotbollsskada, inte lättja.
Du suger väl på fotboll, Philip!
Nu räcker det, ungar. Kom nu.
Så när åker du?
Alldeles för snart.
-Titta vilket stort plan. -Ja, jättestort.
Ett meddelande...
Lägg av nu!
Det blir bra för er att komma hem.
Jag har inget hem utan Gus.
-Du har närmare till toa. -Sluta nu.
Vad skulle det vara för nytta?
-Jag tänker inte sitta i mitten. -Nu går vi ombord.
-Varför? -Hörni, vi kan byta platser.
Margaret.
Vad är det?
Jag kan inte.
Mamma?
-Du. -Mamma?
Okej.
-Jag kan inte lämna honom. -Okej.
Jag vet.
-Jag förstår. -Vad?
-Jag kan inte. -Vänta.
Det är okej.
-Det är okej. -Mamma?
-Älskling. -Du kan inte.
För hem honom.
-Mamma, vad gör du? Vi måste gå! -Mamma kommer senare, okej?
Vi träffas sen.
Daisy, jag kan inte lämna honom här. Jag kan inte.
Du är den sämsta mamman i hela världen,
och jag hatar dig så mycket.
-Daisy! -Daisy.
Jag älskar dig, mamma.
Sista utrop för flight 819 till LA.
-Philip, vi måste gå. -Pappa!
-Oroa dig inte. -Kom nu.
Du träffar mamma senare. Okej?
Essie.
Jag förstår.
Ta hand om dig. Okej?
-Hallå! -Hej!
Perfekt! Precis vad jag ville ha!
-Tack så mycket. -Den är ganska tung.
-Jag bär... -Jag kan ta den.
-Okej. -Ja.
-Jag har den. Tack och hej. -Hejdå.
Tack!
En dam med en matta.
Förlåt.
Ursäkta.
Ursäkta mig.
Visst.
Tack.
Ja. Förlåt.
Tack så mycket!
Ursäkta mig.
Tack så mycket..
Förlåt mig. Ursäkta.
Ta lite gom-tang.
Var inte upprörd.
Kom.
Sluta. Det är okej.
Kom nu!
Min bebis... ska få barn?
Mamma.
Allting kommer att ordna sig...
Mamma är här nu.
Gråt inte.
Du måste äta ordentligt för två nu.
Ta lite soppa.
Du ska få lite ris.
Det går inte en minut utan tankar på vad jag har gjort.
Jag tänker på dig varje sekund.
Jag hade hoppats på ett tillfälle.
En ofattbar handling av vänlighet,
en förlåtelse som hade återställt allting.
Som hade gett mig lov att börja leva igen.
Men det finns inga sådana underverk.
Man måste leva vidare med smärtan.
Smärtan blir en del av en.
Snart känner man inte igen sig utan den.
Mer än något annat...
önskar jag att du en gång ska få vara glad.
Att du nu och då ska kunna glömma smärtan.
Jag...hoppas också få vara glad.
Över min dotter.
Över mig själv.
Bara vi kan välja att börja leva igen.
Ena foten framför den andra...
Tar ett andetag efter det andra...
Vi nynnar.
Undertexter: Owe Laine
Kreativ ledare Monika Andersson