HJEM
Jeg tenkte på deg hele tiden.
Om hvordan du hadde det, hva du gjorde.
Og for å være ærlig vet jeg ikke om jeg ville at du skulle ha det bra.
Men jeg er glad du svarte.
Jeg visste ikke om du fortsatt var i Hongkong, eller...
Clarke og jeg flytter tilbake til USA. Vi er nødt.
For våre andre barn.
De må få kunne leve.
Jeg antar... vi må alle fortsette å leve.
Selv du.
Hva er det?
Syng den, du.
-Jeg kan den ikke. -Det burde du.
Jeg har aldri følt meg så koreansk som jeg gjør i Hongkong.
Det er det første dine venner sier om meg.
"Dette er Charlys kjæreste, hun er koreansk."
De synes det er kult.
Å være koreaner og koreansk-amerikansk
er helt forskjellige ting.
Men du vet i det minste noe om Korea.
Har du hørt om de demonstrantene?
Lee Han-yeol og Park Jong-chul?
De er så inspirerende.
Jeg vet ikke. Queens er ganske langt fra Sør-Korea.
De vil bare bli kjent med deg.
I USA ville det vært mikroaggresjon.
Dere amerikanere er for følsomme.
Er jeg for følsom?
Vil dere to ha litt vann?
-Ja takk. -Vi har fått nye forsyninger.
-Takk. -Jeg må gå. Jeg må snakke med sjefen min.
Må du virkelig gå?
Jeg har ikke hatt et skift på lenge, noe som er rart.
Og gjør meg også fattig.
Sees.
Kom igjen.
Det vil ta måneder før kravene våre blir møtt.
Og forventer du en løsning på Occupy-bevegelsen i nær fremtid?
Det er ikke opp til meg å si.
Kan du fortelle om arrestasjonen?
Man må alltid ofre noe når en tar et standpunkt.
Generasjonen vår står ansvarlig nå.
Vi må kjempe...
Mercy!
Kom inn.
Jeg så meldingen din. Alt i orden?
Jeg har ikke tid til å skåne deg, så jeg sier det rett ut.
Vi har en klage på deg.
Fyren på Tregunter-festen?
Han befølte meg da jeg serverte endiver.
Så jeg burde saksøke ham.
Og chiliolje går bort.
Fakta.
En klient ringte og sa at penger fra en veske var savnet.
Beskrivelsen av deg var tydelig.
Tydelig? Hva sa hun?
Hun kunne navnet ditt.
Hva? Hvordan?
Flaks for deg at hun ikke anmelder.
Men jeg er uskyldig.
Så urettferdig. Hvordan skal jeg tjene penger?
Jeg har knapt råd til husleien.
Moren min besøker meg om et par uker, og jeg gruer meg.
Jeg vil ha gode nyheter når jeg møter henne.
Og det skjer aldri.
Noen ganger finner jeg fæle nyheter
om seriemordere eller barn som faller ut av vinduer
etter tenåringsmoren gikk fra dem,
eller kvinnen som hadde en sjimpanse
og bedøvet den før et besøk,
men sjimpansen reagerte på dopen,
og rev vennens ansikt av.
Jeg føler meg bedre
når jeg leser om kaoset,
om alt det fæle som skjer rundt oss,
så jeg kan late som at livet ikke er så ille.
At det jeg gjorde, ikke var så ille.
For at jeg skal føle meg mindre alene.
Jeg er glad det ordnet seg med sjefen.
Vil du ikke ha?
Greit.
Jeg spiser alle.
Du har god appetitt for tiden.
Nei, det har jeg ikke.
Ser bra ut, la. Jeg liker det.
Du var for tynn.
Det betyr at du er glad.
Hva med å dusje først?
Hei.
Hei, Mercy.
David? Hva gjør du her?
Jeg har prøvd å få tak i deg.
Kan vi snakke?
Hva skjer?
Han sier at han må gå.
Tror ikke han liker deg.
Beklager, jeg er David, forresten.
Charly.
Jeg har ringt, og...
Beklager, kan du gå opp først?
-Greit. -Jeg kommer snart opp.
Ja.
Vi trenger begge tid til å finne ut av det.
Jeg må vite hva du tenker.
Det virket ikke som at du brydde deg før.
At du ikke ville ha noe med dette å gjøre, med meg.
Jeg vet det. Jeg var en idiot. Beklager.
Jeg har innsett hvilken gave dette er.
-En gave? -Ja, babyen.
Eller har du allerede...
Herregud. Du gjorde det, du?
-Gjorde hva? -Hva?
Nei.
Skal du beholde det?
Jeg vet ikke.
Det er litt sent. Hva er du? Fire, fem måneder på vei?
Jeg har navnet og nummeret til gynekologen alle bruker.
Han jobber ved Matilda.
Kaller det Ritz on the Peak. Han er visstnok den beste.
Jeg betaler, selvsagt.
Det er greit.
-Du har ikke råd. -Jeg finner ut av det.
-Du trenger meg. -Jeg vil ikke trenge deg.
Jeg er faren. Jeg har rett til å ta del i avgjørelsene.
Rett til det? Sikker på det?
Vet du hva? Gjør hva faen du vil.
Endelig enig.
Jeg prøver å gjøre det rette her, ok?
Jeg skrev en sjekk så du ikke skulle bli ukomfortabel
om pengene og sånt.
Takk. Men skal jeg gjøre dette, må jeg gjøre det selv.
Fint. Da stikker jeg, da.
Fint. Samme det.
Hei. Så det var David.
Jeg hørte det.
Vi bør gå tilbake til demonstrasjonen.
Vent, jeg vil snakke med deg om noe.
Handler det om den gutten?
Gus?
Nei.
Det var slik vi møttes.
Hvem?
Jeg og David.
Han var der den kvelden Gus ble borte.
Han var veldig snill.
Han fikk meg hjem.
Hvis du sier at dere to var sammen før,
så er det greit.
Nei. Vi var ikke sammen. Det er...
Det var ikke sånn.
Han er gift, og det var...
Jeg er gravid med barnet hans.
Hva?
Akkurat nå?
Men jeg sa at jeg ikke ville ha ham i nærheten.
Hvor lenge har du visst det?
Jeg vet ikke.
Et par måneder.
Et par måneder?
Nå skjønner du hva jeg mener.
Det er så jævlig.
Jeg unnslipper aldri forbannelsen,
og den er alltid der,
og ting blir kaos før jeg får sjansen til å...
Sjansen?
Til å være lykkelig.
Til å leve livet, å være fri fra dette.
Hvordan kan du si at du ikke har fått en sjanse? Til meg?
Jeg mente det ikke sånn.
Du skylder alt på en forbannelse, som om du ikke har et valg
i din egen lykke.
I motsetning til mange andre har du ikke annet enn valg.
Vær så snill, ikke gå.
Du er så heldig, og du ser det ikke engang.
Du har amerikansk utdanning, et amerikansk pass.
Du har frihet.
Og nå er du gravid med en rik utlending sin baby.
Hvem sin feil er det denne gangen?
Kona? Er hun en del av forbannelsen din?
Er jeg det?
Eller er det fordi du ikke kan tenke på noen andre enn deg selv?
Charly, jeg vil bli med deg.
Hvorfor?
Så du kan skryte til alle av at du demonstrerte?
Det er ikke din kamp, og det har den aldri vært.
Du er en turist.
Det påvirker ikke fremtiden din. Du kan bare dra.
En annen velsignelse du sikkert ikke kan se.
Jeg tenkte egentlig aldri på deg.
Jeg kunne glemme deg fordi jeg visste ingenting om deg,
og det var lettere sånn.
Helt til en venn påpekte hvor fælt det var,
og jeg skjønte at hun hadde rett.
Jeg kan ikke forestille meg hva du må tenke om meg.
Hvor mye du hater meg.
Og det burde du.
Ville vært sint, jeg også.
Se hvem som er hjemme.
Du ser trøtt ut.
Bruker du ikke dagkremen jeg ga deg?
Fjerner rynkene.
Så dette er det nye kjøkkenet.
Det er egentlig ikke nytt.
Du har ikke vært hjemme på fem år.
Er det din Tesla? Hvem sin idé var det?
En gave fra din far.
Det var nok velfortjent.
Pokker! Jeg glemte dhaniya.
-Skal jeg dra? -Nei...
Consuelo kan gå.
Consuelo!
Kan du kjøpe fersk koriander på butikken?
Skal jeg kutte hvitløk?
Ikke glem at vi har Paath i morgen.
For din fars rekonvalesens.
Jeg ville gjøre det før fars operasjon.
Jeg tok ikke med mine indiske klær.
Consuelo har lagt tingene dine på loftet.
Det er nok noe der.
Chalo, vi må dra.
Han er veldig skrøpelig, vet du.
Det er en tid og et sted for alt.
Din far trenger ikke vite om skilsmissen.
-Mamma. -Han er syk.
Å bli opprørt kan drepe ham.
Vær snill.
Snill? Jeg kan ikke lyve. Han kommer til å spørre om David.
Se hvem som er her.
Han sover. Du må la ham hvile.
Det er ikke bra med for mye oppstyr.
Vi drar.
Barn, vi drar.
Vi besøker faren deres når han våkner.
Visste du at de ville være her?
Så klart.
Har du møtt dem før?
Vi spiser brunsj sammen. Hva tror du?
Faren din fløy dem inn fra Delhi.
Jeg vet ærlig talt ikke hva han ser i den skamløse kvinnen.
Hun ser ut som en tigger du finner på
en busstasjon i Bhatinda.
Hva forventer du etter å ha solgt mango på markedet?
Mamma, bas.
Vær så snill.
Jeg har glemt hvor god din dal er.
Når skal du lære å lage det?
Synd du ikke fikk snakket med ham i dag.
Din far har endret seg mye siden han ble syk.
Forandrer folk seg?
Jeg vet ikke.
Han ble reflektert.
Han hadde absolutt mye å reflektere over.
Du kunne ha dratt.
Du hadde en jobb. Du kunne ha forsørget deg selv.
Hva slags liv er det?
Et liv uten all den giften.
Beklager, jeg snakker ikke Oprah.
Hei.
Jeg er Sukhi.
Dette er Fauja.
Jeg vet hvem dere er.
Mamma ville ikke komme. Vi syntes det var en god idé.
Jeg har alltid ønsket å møte deg.
Pappa-ji snakker så pent om deg.
Meg? Snakket han om meg til dere?
Han snakker alltid om hvor vellykket du er.
Han nevnte åpenbart ikke dere.
Som forventet.
Han var nok glad for å endelig få den sønnen han ønsket jeg var.
Han er en god mann.
Du ble oppdratt av en annen mann.
Det var tøft for pappa-ji i USA.
Han sa han var redd der. At han ikke hadde kontroll.
Og hvilken kontroll hadde vi?
Unnskyld?
Glem det.
Han er veldig glad i deg. Du må forstå.
Se hvem som er her!
Den fortapte datter er tilbake.
Hun kom for å besøke deg i går, men du sov.
Er du her, beta?
Hei, pappa.
Jeg henter kaffe. Dere kan ta igjen det tapte.
Går det bra? Er du nervøs?
Mye bedre nå som du er her.
Lenge siden sist.
Beklager at jeg ikke kom tilbake.
Jeg forstår.
Hvordan har David det?
Han er...
...lei for at han ikke kunne være her.
Jeg skjønner.
Har du møtt Fauja og Sukhi?
Ja.
De er gode barn. Håper du blir mildere mot dem når jeg er borte.
Du vil se fordelene ved å ha en familie.
Er det slik du ser oss alle? Som en familie?
Selvfølgelig. Min familie.
Barn er Guds gave til menn.
Det er ikke for sent for deg og David å...
Jeg er faktisk gravid.
Herregud.
Jeg sparte nyhetene for deg, og der er den.
Vet du om det er en gutt?
Ja.
Det er en gutt.
Å, beta. Det er flott.
Takk for den nærende og håpefulle nyheten.
De er klare for deg, Mr. Singh. Hvis du er klar, altså.
En gutt. For en velsignelse.
Takk for den fantastiske nyheten, beta. Det gir meg styrke.
Du, pappa.
Jeg vil at du skal vite
at mitt barn skal vokse opp vel vitende om hva slags mann hans bestefar var.
Det er mitt største ønske.
Jeg skal fortelle ham alt om deg.
Om at du knuste mammas kjeve på morsdagen,
og at du kastet henne ned trappen,
at ringene hennes ikke passet fordi du brakk fingrene hennes,
at du var kjærlig med den andre familien,
mens jeg var hjemme med hennes forslåtte ansikt.
Uansett hva den andre familien sier,
vil jeg aldri glemme. Og jeg vil aldri tilgi deg.
Dere kan gå nå.
Flyselskaper gjennomfører boardingpass- og reisedokumentkontroller
ved avgangsgatene.
-Hei. -Hei.
Kom hit. Hei.
Det var leit med faren din.
Her.
-Takk. -Ja.
-Står til med din mor? -Du vet, hun er...
Brinder?
Ja. Kom igjen.
Jeg er glad du ringte. Jeg var bekymret for deg.
Hva...
Hils?
Jeg drepte faren min.
Jeg vil aldri tilgi meg selv.
Nei, jeg drepte ham. David, jeg drepte ham.
-Jeg drepte faren min! -Vi går til bilen.
Vi snakker om det der. Ok?
-Ok. -Det går bra.
Jeg så meg selv som en torturert ånd
mens jeg sa ting jeg ikke hadde kontroll over.
Nei, vet du hva? Jeg hadde kontroll.
Hvis jeg skal være ærlig...
Jeg kunne ikke hindre meg selv i å si det.
Jeg ville ikke at han skulle dø uten å høre det.
Jeg orket bare ikke tanken på det.
Å, faen.
-Sa du at vi var separert? -Nei, jeg fikk ikke tid.
Jeg var for opptatt med å drepe ham med ordene.
Kom igjen.
Jeg er så lei av å være sint.
Ja.
Hvordan har hun det? Din...
Mercy?
Kan jeg spørre om noe?
Da du sa at du ikke ville ha barn,
ville du ikke ha dem med meg eller...
Selvfølgelig ikke.
Trodde du det?
Ja, Mercy vil ikke ha min hjelp.
Hun vil ikke ha noe med meg å gjøre.
Hun kan ombestemme seg.
Alt du kan gjøre, er å være en bra fyr.
Det sa hun også.
At jeg skulle være en bra fyr.
Fordi det er sant.
Det er bare...
Jeg prøvde å finne ut hvem jeg kunne være etter deg,
og så skjer alt dette.
Og... Jeg hadde ikke tid til å tenke...
Ber du meg om å synes synd på deg?
Nei, selvfølgelig ikke.
Faen.
Dette er kanskje rart,
men Mercy ba faktisk om nummeret ditt.
Er det...
Greit.
Ja?
Vet ikke hva som kommer.
Jeg anså David som mitt hjem.
Det var det vi sa.
"Hvor enn vi drar, så lenge vi er sammen..."
-Sees rundt om? -Ja.
-"...er vi hjemme." -Takk, Sam.
L.A. er ikke hjemme lenger.
Å dra tilbake gjorde det tydelig.
Men hvem er jeg til å snakke om tap?
Jeg vet at jeg vil komme over det.
Jeg er redd, selvfølgelig, men...
Det er et ordtak som sier at du ikke kan oppdage nye land
uten mot til å miste kysten av syne.
Gleder meg til å få mer farger.
Ville vært fint med farge.
Jeg tenker mye på dette ordtaket.
Gå videre.
Ok.
Fremover.
-Denne veien? -Ja. Greit.
Ikke se tilbake.
Ingen motstand mot politiet som rydder den okkuperte sonen...
-Kom igjen. Ingen kjøring... -Greit!
...hva neste steg for Occupy-bevegelsen er.
Situasjonen normaliseres i Hongkongs finansdistrikt
etter fjerning og arrestasjon av pro-demokratiske demonstranter.
Politifolk bevæpnet med motorsager og boltetenger
rev leiren utenfor regjeringens hovedkvarter,
demonstrasjonens episenter.
De fleste demonstrantene forlot rolig området,
uten motstand.
Det gjenstår fortsatt noen motvillige demonstranter.
Området utenfor regjeringens hovedkvarter var, frem til torsdag...
Kjære...
...i hjertet av den pro-demokratiske okkupasjonen.
-Jeg gjør noen ærend. -Ok.
Jeg har en reservasjon på Margaret Woo.
Takk.
Ha en fin lunsj.
Vet du hva det motsatte av å snakke er?
Det er ikke å lytte. Det er å vente.
Venter du bare? Hører du ikke på meg?
Dette er en veldig rar samtale,
og det er ubehagelige pauser.
Du er gravid.
Visste ikke hvordan jeg skulle si det.
Jeg visste det.
Å?
Hvordan?
Folk snakker. Hongkong er lite.
Hvordan går det med Daisy og Philip?
De vet ikke om at jeg kontaktet deg.
Hvorfor kontaktet du meg?
Jeg vet ikke. For å be om unnskyldning, kanskje?
Jeg skylder deg en unnskyldning.
Hvorfor?
Jeg ringte jobben din.
Jeg fikk deg sparket.
Det var deg.
Du løy om at jeg stjal.
Det føles smålig nå, men på den tiden
var det alt jeg kunne tenke på.
Jeg ble såret og sint.
Du hadde all rett til å være opprørt.
Beklager at beskyldningene mine påvirket ekteskapet ditt.
Det var ikke personlig mot David.
Jeg var desperat etter svar, og jeg var villig til å finne dem hvor som helst.
Unnskyld.
Alt jeg kan tenke på, er kjøtt og melk.
Kjøtt og melk.
Du er sulten.
I går kveld, da jeg lå i sengen,
da jeg lukket øynene, var det en kyllingskrott bak øyelokkene mine.
Jeg hadde så lyst til å spise kjøtt at jeg kunne lukte det.
Det vokser kjøtt i deg.
Gir mening at du drømmer om det.
-Ms. Kim, bli med meg. -Ja.
Mercy Kim. Tjuefem.
Når hadde du mensen sist?
Det er tomt på skjemaet.
Jeg hadde ikke oversikt. Den fulgte syklusen.
Jeg skjønner.
Da får babyen fortelle oss det.
Len deg tilbake.
Vi skal åpne kittelen.
Du får spandere middag først.
Greit.
Ja vel.
Slapp av.
Har du tatt godt vare på deg selv?
Folsyre?
Vitaminer for gravide?
Teller appelsinjuicen i en drink?
Nei.
Vi måler deg for å se hvor langt du er på vei.
Du er ganske langt på vei.
Har du ikke oppsøkt lege?
Det har stått på listen.
Du må begynne å ta kosttilskudd.
Her er babyen din.
Er det min baby?
Jeg vil si at du er rundt 23 uker på vei.
Jeg kjenner det ikke, men den beveger seg. Det er rart.
Alt ser normalt ut. Heldigvis er du ung.
Altfor mange kvinner blir gravide for gamle.
Vil du vite kjønnet?
I lang tid ønsket jeg å fjerne deg.
Jeg ville ikke at du skulle eksistere,
men her fører du barn til verden.
Det er ironisk, ikke sant?
Har du tenkt på å få babyen min?
For jeg tenker på det hele tiden.
Ikke si det.
Ikke engang tenk det.
Jeg føler at jeg skylder deg så mye,
at jeg har tatt så mye fra deg.
Jeg kan aldri gjøre det godt igjen.
Jeg vil gi deg noe.
Vil du ikke ha babyen din?
Jo.
Men jeg vil ikke ødelegge for henne.
Og det vil jeg.
Det er en jente.
Jeg er allerede redd for henne.
Viktig melding. Passasjerer...
...vær oppmerksom på at avgangsgaten er endret til...
Mercy-a!
Hei, mamma.
Hva er dette?
Jeg har lagt på meg litt.
Miyoung-a... Er du...
Tjukk, jeg vet det.
Slutt å tulle! Du er ikke tjukk! Du er gravid!
Herregud. Er det tilfelle?
Jeg trodde det var alt jeg hadde spist.
Din kjerring!
Hvordan?
Når?
Hvem er faren?
Hvorfor fortalte du meg det ikke før?
Jeg ville si det personlig.
Kom igjen, folk stirrer. Vi går.
Når babyen kommer,
så skal jeg lage miyuk guk for ammingen.
Jeg må kjøpe oksehale også.
Du trenger kollagen.
Det er for mye. Ikke kjøp mer mat.
Jeg får ikke plass til noe her.
Det er bare for nå.
Vi går gjennom tingene og ser hva du kan ta med og fjerne.
Jeg skal hjelpe deg.
Ta med meg?
Ja, tilbake til New York.
Jeg bestiller billett.
Vi kan reise sammen tilbake.
Jeg drar ikke, mamma.
Ikke?
Selvfølgelig skal du det.
Det er ikke nok plass til meg her.
Hvem ba deg om å bli?
Hvem skal da ta vare på deg?
Du har fortsatt ikke nevnt en far...
Så jeg antar...
At vi ikke kan forvente noe av ham?
Som jeg trodde.
-Daisy, kom igjen, vi går! Daisy! -Kom igjen, Chauncey. Kom igjen!
-Philip, hvor er genseren? -I sekken.
-Hvor er sekken din? -Jeg har den.
-Kom! Du mister flyet! -Hodetelefonene mine er ødelagte.
Kom igjen, vi må gå. Vi kommer for sent.
Chauncey har ikke fått noe å spise eller drikke? Ingenting.
-Bra. Og har du et leketøy til ham? -Ja.
Hvem tror vi at vi er?
Noen av oss,
å tro at vi er immune mot tragedie.
Jeg kan ikke forestille meg en dag uten det.
-Hvor jeg ikke blir påminnet... -Stopp.
Du må ikke fortsette å straffe deg selv.
Du forråder ikke noen ved å prøve å leve et bedre liv.
De første dagene etter at Gus forsvant, var jeg vill av smerte.
Smerte du ikke kan forestille deg.
Jeg ville dø.
Men jeg kunne ikke
fordi jeg måtte holde meg i live for å finne Gus.
Det er vanskelig å forestille seg å føle noe annet enn smerte.
Men det kan du.
Du vil overleve.
Jeg må, for Daisy og Philip.
Og når de mørke tankene tar deg...
Bestemmer du om du lar dem ta deg...
Eller om du skal reise deg...
Pusse tennene...
Åpne gardinene.
Gå en tur.
Du ser på de barna du fortsatt har...
...og du nynner.
Så stillheten ikke overvelder deg.
Jeg kunne bare trengt noen ammetips.
-Hvor er tyggegummien? -I sekken din.
-Den er ikke der. -Den ligger i sekken.
Vi trenger tyggegummi, ellers får vi dotter i ørene.
-Hva er klokka? -I sekken til Philip.
Kvart over. Det går bra.
Hvor mye lengre? Flyplassen er enorm.
Ikke vær så lat, Daisy.
Late Daisy!
-Late Daisy! -Å, herregud.
Philip.
-Hysj! Pappa, hører du? -Philip! Kutt ut!
Du sa beina dine var vonde.
Fordi jeg skrapte dem i fotball, ikke fordi jeg er lat.
Kanskje du bare suger i fotball!
Folkens!
Så når drar du?
For tidlig.
-Jøss! Se hvor stort flyet er. -Svært.
Dette er en kunngjøring...
-Pappa, er det vårt? -Ja.
Det blir godt for dere å komme hjem.
Jeg har ikke noe hjem uten Gus.
-Nærmere badet, da. -Dere.
Hvorfor vil jeg være nærmere badet?
-Jeg skal ikke sitte i midtsetet. -Vi går om bord.
-Hvorfor ikke? -Vi kan bytte seter.
Margaret.
Hva er galt?
Jeg kan ikke.
Mamma?
-Du. -Mamma?
Greit.
-Jeg kan ikke forlate ham her. -Jeg vet det.
Jeg vet det.
-Jeg forstår. -Hva?
-Jeg kan ikke. -Vent.
Det går bra.
-Greit? Det går bra. -Mamma, hva...
-Elsker deg. -Nei, ikke gjør dette.
Ta ham med hjem.
-Mamma, hva gjør du? La oss gå! -Mamma skal møte oss hjemme, ok?
Vi ser henne senere.
Daisy, jeg kan ikke forlate ham her. Jeg kan ikke.
Du er den verste moren i hele verden,
og jeg hater deg så mye.
-Daisy! -Daisy.
Jeg er glad i deg, mamma.
Siste ombordstigning for Flight 852 til Los Angeles.
-Philip, vi må gå. -Pappa!
-Kom, det går bra. -Kom nå!
Du ser henne senere, kompis. Greit?
Essie.
Jeg forstår.
Ta vare på deg selv, ok?
-Hallo! Hei! -Hallo!
Akkurat det jeg ville ha! Perfekt!
-Tusen takk. -Det er ganske tungt.
-Jeg skal bære... -Jeg kan ta det.
-Ok. -Ja.
-Jeg har det. Takk! -Ha det!
Takk!
Dame med teppe.
Beklager.
Unnskyld meg.
Du har det.
Takk.
Beklager det.
Takk!
Unnskyld meg.
Takk.
Unnskyld meg.
Spis litt gom-tang.
Ikke vær lei deg.
Kom hit.
Slutt. Det går bra.
Kom hit!
Skal barnet mitt få barn?
Mamma.
Alt kommer til å ordne seg...
Mamma er her nå.
Slutt å gråte.
Du må spise godt nå for barnet ditt.
Spis litt suppe.
Jeg skal gi deg litt ris.
Jeg tenker alltid på det jeg har gjort.
Jeg tenker alltid på deg.
Jeg hadde håpet på en spesifikk hendelse.
En ufattelig vennlig handling,
en tilgivelse som ville endret alt.
Som ville gi meg tillatelse til å leve igjen.
Men det finnes ingen mirakler som kan endre alt.
Du må bære smerten og leve videre.
Smerten blir en del av deg.
Og omsider vil du ikke kjenne deg igjen uten.
Mer enn noe annet...
...håper jeg at du en gang i fremtiden blir lykkelig.
At du iblant kommer til å glemme smerten.
Jeg... Jeg håper på å bli lykkelig, jeg også.
For datteren min.
For meg selv.
Det er opp til oss å leve videre igjen.
Vi setter én fot foran den andre...
Puster inn igjen og igjen...
Vi nynner.
Tekst: Chantel Merchant Knudsen
Kreativ leder Heidi Rabbevåg