AL CONTINENT
Clarke.
Clarke. Ei!
Vinga.
Hola!
Perdoni!
Margaret…
Ei!
-Hola? -Ei!
Un segon!
Torni! Ei!
Obriu la porta! Obriu-la…
Margaret.
Obriu! Ei!
Què coi…?
Hola?
Hi ha algú?
Hola?
Vols un cafè?
És fastigós.
Puri, pots donar la roba que hi ha a la bossa d'allà, si us plau?
I ordenar aquesta?
Embolica el caixmir.
No vull perdre els jerseis per les arnes com l'any passat.
I, quan vagis a la botiga, porta mango madur.
Li va bé a la mare, que arriba demà.
Sí. En Sam arriba d'aquí cinc minuts.
Tan aviat? No el necessito fins a la tarda.
La seva mare ja és aquí. Ha anat a recollir-la a l'aeroport.
No, Puri. Això és demà.
No, senyora. Ja és al cotxe.
És un dia diferent pels horaris.
Va sortir ahir de Los Angeles, per tant…
Merda. No fotis.
Hola?
Què…? No veig…
Hola?
-Ei. -Ei.
Hola.
Ens han dit que vinguéssim.
Ens han enviat aquí.
L'inspector Chang.
La policia. Venim de Hong Kong.
No.
No, no.
-No, perdoni. -No, esperi.
L'inspector Chang volia que…
Ens pot ajudar?
On hem d'anar?
-Si us plau. -Per favor.
Gràcies.
Ho veus? De vegades s'ha de pressionar.
Hòstia.
Margaret.
Gràcies.
Moltes gràcies.
Ens ha…?
Ens ha tancat aquí, Clarke.
Ha tancat la porta. Ei!
Ei!
-Ei! -Margaret.
Torni!
-Ei! Perdoni! -Margaret!
Obri la porta!
Vinga, torni!
No ens deixi aquí!
Ei!
Normalment faig un caputxino de puta mare.
Però, sense la màquina, t'ho hauràs de creure.
Aquesta és la versió de cafè indi fet a casa.
La feia a l'internat.
Com enyoro la màquina.
Són els petits detalls: la temperatura perfecta,
l'escuma al punt…
No puc entrar i agafar-la.
Bé, almenys avui no.
La meva sogra ja deu haver arribat.
Ella i la meva dona deuen estar barallant-se.
Ets un vell.
Tens sogra i pèls a les orelles.
Ara t'interessen les meves orelles?
M'hi he fixat.
És important?
Potser sí.
Merda.
D'acord.
De debò?
Què fas?
Si no vols els pèls, els traiem.
-Amb vodka? -Exacte.
Mira i aprèn.
Et cremaràs.
No, això tu.
Encara vas pet?
Per això creus que soc aquí?
Confies en mi?
Fot-li, nena.
No em diguis "nena".
Fot-li.
Txam!
-Ha funcionat. -Sí?
No m'ho puc creure.
Quins altres trucs de vell saps?
Ho dic perquè se't veuen més les arrugues ara que a la nit.
Sí.
Em pregunto què hi ha ocult rere d'aquests ulls vells.
Només teranyines.
Com les del teu piset de merda.
Jo també tindria un pis ben parit
si fos de família blanca de classe alta
amb una casa a Londres, una finca als Cotswolds
i pares que poguessin anar a qualsevol universitat d'aquest puto món,
només perquè jo pogués vendre l'ànima per ser un altre advocat imbècil i ric.
Utilitzaria uns quants calés per entrenar, per això.
Pobra Mercy. Desgraciada, sola… Ningú vol venir a visitar-la.
Ni tan sols sa mare.
Ets un porc.
Així que ets d'aquelles que adoren el bacó.
Quan me'l menges, és com si fos sobre d'un bassal. Com…
I, quan agafes més confiança,
canvies a mode Hannibal Lecter, com una aspiradora.
Tot i això, t'escorres fort, no?
Massa dents. Per què tantes dents?
I, quan hi arribes, sona com una cabra belant.
El cul et penja com al meu avi, i ell té 85 anys.
Amb dos ictus i un atac de cor.
L'alè et fa pudor d'animal mort.
Ets un borratxo infidel.
Vas perdre un nen i vas destrossar una família.
Perdona… No hauria d'haver dit això.
Has dit la veritat. És el que fem, no?
No, no era just. M'he passat.
Has guanyat.
-Net i pelat. -Ei, Mercy…
Ostres, és la Harpreet?
Després de vuit anys de ballet i mira-la:
camina com el Hulk.
-Hola, Harpreet. -Hola, mare.
Ara et lleves?
No, mare. Sam, pots treure les maletes?
-És clar. -Gràcies.
T'has rentat les dents?
Sí, mare.
No ho sembla.
Utilitzo una pasta orgànica. Deus trobar a faltar l'olor de químics.
-No m'agrada. -D'acord.
On tens les sabates?
Em reps en sabatilles?
No tenen suport de l'arc i ja tens peus plans.
Vols caminar com un mico?
Sempre tan agradable.
Me'n fotia de ta àvia per portar xancletes,
però era sabia el que feia.
Són lletges, però molt còmodes.
Te n'he portat unes.
Gràcies, mare.
Aquest home porta pintallavis vermell.
Mare! Sap que estàs parlant d'ella.
Pensa que, si sembla un home, la tractaran com igual.
No fotis.
Hòstia puta.
Vinga, va.
Perdona, em deixes…?
Trobo a faltar la pizza.
Com pots pensar en menjar en un moment així?
Si haguéssim tornat,
ara seríem tots menjant pizza a Nova York.
Va ser mutu. També volies quedar-te.
No, jo ho vaig acceptar. No volia…
Vinga, Margaret.
Si hem de culpar algú, on vas trobar aquella noia?
On? Tu també hi eres.
No vaig ser jo qui la va contractar.
-Jo tampoc. -La vas deixar amb el nen.
-Estava sola. -Era a la feina!
Podia anar-hi l'Essie! Sols havies de vigilar els nens!
Collons.
Perdona.
Perdona. No hauríem de parlar d'això.
No, parlem-ne.
No paro de pensar en aquelles vacances.
Quan en Gus va caure del llit i em vaig aixecar a mig dormir
i el vaig agafar a l'aire abans del cop.
I…
I vam riure, recordes?
Vam riure perquè vam comprovar que jo no dormia.
Desconnectes un moment i…
Els estàs vigilant cada segon, fins i tot amb els ulls tancats.
Però no el vaig agafar aquella nit.
El vaig deixar caure.
I no sé com va passar. Mai no ho entendré.
¿Quina mena de mare
perd el seu fill?
No el vas perdre.
No.
El van agafar.
Se'l van endur perquè era com jo.
Un nen blanc és massa difícil per al mercat negre.
Però en Gus era com jo.
Entre la gentada, passen la frontera.
Va ser per això.
No el vas perdre.
És com tu i m'encanta que sigui així.
L'últim àpat amb ell va ser pizza.
Però la pizza xinesa estranya.
De pinya i cranc.
Li deia que no valia res.
Tenia moltes ganes de dur-lo a Nova York per menjar una pizza de debò.
No m'ho havies dit.
Hi penso sempre que menjo pizza.
Bé, haurem de deixar de menjar-ne els divendres.
La Daisy i en Philip no voldrien.
Mira que els encanta.
Qui posa marisc a la pizza i pensa que és bona idea?
Quin fàstic.
Hola.
Encara ets aquí?
Sí.
Vols saber una història fumuda?
Tinc un germà bessó.
Som iguals.
O ho érem abans que el deixés paralític.
Érem nens i ens barallàvem.
Sempre ho fèiem.
Una tarda després de classe,
el vaig llançar de l'esquena.
Estava enfadat amb ell, volia fer-li mal,
però no així…
En tot cas…
li va tocar el cap a la taula.
I resulta que no va ser el cap, sinó el coll.
Sols va fer falta això.
Una mica més a l'esquerra i estaria bé.
Com es diu?
Danny.
Mira.
L'únic cop que el pare ha plorat.
Eres un nen. Va ser un accident.
Ningú em va renyar ni cridar.
Volia que ho fessin.
Abans ens vèiem, però ara ja no.
I en Danny?
En Danny està bé.
"Bé" no és la paraula. Està paraplègic.
Però ho ha acceptat.
No, soc jo.
El problema soc jo.
No m'hi puc enfrontar.
Quan el miro, només veig la puta discapacitat.
I el record que jo en soc el culpable.
Crec que guanyo jo.
Com?
Jo guanyo.
Deixar així el germà és molt pitjor.
Sí.
Jo també soc dolent.
Molt, molt dolent.
Em vols pegar?
Ens pot dir algú quant de temps estarem aquí tancades?
Mira.
L'home amb pintallavis ara parla.
Fa la tira que ets aquí i no saps ni una paraula.
Ho estan intentant.
No puc creure que hagi fet milers de kilòmetres
per quedar atrapada al teu ascensor.
Si haguessis tornat,
hauríem pogut anar al Jonathan Club.
-Saps que treballo. -Tothom treballa.
En David i tu fa 15 anys que treballeu sense parar.
Segur que podeu agafar-vos uns dies.
I aquest canvi? Abans no em deixaves respirar.
Et vaig dir d'estudiar molt,
per anar a una bona escola i trobar un marit intel·ligent
que guanyés bé i et permetés viure la vida en pau.
Estic en pau.
Llavors per què no visites la família?
O en formes una?
I en David què és?
Un marit no és una família.
Els nens ho són. La sang ho és.
Pensava que era l'amor.
Increïble.
Tens 40 anys, Harpreet. Ja és hora que toquis de peus a terra.
No tens gaire temps.
Un dia et miraràs al mirall i no et reconeixeràs.
Et sentiràs com una dona de 16, 25 o 30 anys,
però estaràs veient una vella.
Se't covarà l'arròs.
I ja ho tens.
Mira, jo mai no m'havia imaginat així.
No em culpis per dir-t'ho, jo no he fet pas les normes.
Però les sé.
Et va baixar la regla amb nou anys.
Ostres, mare.
Ja saps que se t'acaba el període fèrtil.
No t'hauria d'haver donat llet americana
plena d'hormones del creixement.
Ja ho provem.
D'acord. Proveu-ho més.
En David s'ho ha mirat?
Heu consultat si li passa res?
Et noto tensa, beta.
Vine a casa unes setmanes i et relaxes.
Potser així et quedaràs embarassada.
Segur.
T'he portat uns pinnis.
La nani ma els ha fet per a tu .
Ara no.
Te n'he dut dues carmanyoles.
No els vagis donant als amics.
Ningú vol pilotes índies, mare.
Bajanades.
Un pinni?
Mossega'l.
Però mossega'l bé.
No només és el sabor, és la textura i consistència.
No sabràs què és fins que no el mosseguis bé.
És fantàstic.
Qui diria que li agraden les pilotes.
Mare, prou.
-Són com pilotes de proteïnes? -No, la veritat.
Proteïna.
Escolta'm.
Vine a casa.
Veus el pare.
Ets incansable.
Està malalt.
El pare no ho admetria mai.
Ho dic de debò.
Té tumors als pulmons.
Ha d'acabar aquesta ximpleria.
Has de tornar.
No puc.
No tinc energia per mentir com tu.
-Fa arrugues. -Per a això hi ha el bòtox.
No sé per què no t'hi enfrontes.
És fàcil criticar.
El difícil és fer la feina.
Quina feina?
Viure mentint?
Fer veure que no s'ha embolicat amb altres?
I els altres nens? Venen de la cigonya?
Prou.
-Prou no, perquè encara ho toleres. -No és tot o res.
Què faig?
A la meva edat? Trobar un altre marit?
El món està ple d'homes que busquen dones de seixanta.
Et sorprendria.
Almenys no et conformaries.
Segur que et penedeixes de no haver acabat amb el Laguna Carl.
Ho teníem tot, oi?
Diners, bon temps i estàvem ben cuidats.
A vegades penso que ens van castigar
per voler massa coses. Per avariciosos.
Castigar-nos?
Qui ens hauria de castigar?
Ningú. Ho deia per dir.
Ara creus en Déu?
Sé que vas a l'església.
No sé en què crec.
Només necessito anar a algun lloc.
Per pensar o per tenir esperança.
Em sento com si ja no et conegués.
Tu mai…
Has estat tu.
El de les històries…
-No. No. -al Philip sobre Déu i Jesús,
i per això els dibuixa.
No he parlat mai de religió amb els nens.
No ho faria mai.
D'on ho treu llavors?
No ho sé.
Potser ho llegeix en línia. Encara em pregunta on és en Gus.
Els nens també volen respostes.
Fins quan direm "tornarà"?
Fins que faci falta.
-No sabem llegir-ho. -Algú pot…?
Què…?
Sé que encara és viu.
Sento com si tu no ho pensessis.
Ei. Perdoni…
Algú ens ho pot traduir?
Necessitem un intèrpret.
Algú que ens entengui.
No…
Merda.
No m'ho puc creure.
No…
Doncs res.
No podem seguir així.
No tenim altra opció.
L'intèrpret ve de camí.
No em referia a això.
Si és en Gus…
-No diguis això. -Hem d'estar preparats.
Què?
Crec que hem de pensar en els nens i tornar a casa.
Com pots estar fent plans?
Ens estem ofegant i no ho veus.
No en vols ni parlar.
La Daisy té molts problemes.
Soc jo qui m'hi poso quan truquen de l'escola o quan…
Què?
Quan què?
Els nens no poden més.
Volen tornar amb els seus,
però no diuen res perquè pensen que us traeixen a tu i en Gus.
T'ho ha dit la Daisy?
Tots dos. Moltíssims cops.
Necessiten normalitat.
Normalitat? Vinga, va. Què és la normalitat?
Això, segur que no.
Ei.
-Necessitem ajuda. -Ja en tenim.
Tenim l'Essie, que és meravellosa.
Tota l'ajuda que podem comprar.
Els nens necessiten la família.
Estàs endarrerint l'inevitable, però saps que no ens podem quedar.
En el moment en què sortim de Hong Kong,
estarem abandonant el nostre fill en una terra estrangera.
No ho faré. Mai no ho faria.
Deixa'm el mòbil.
-Què? -Deixa'm el mòbil.
Vull trucar a la meva filla.
Ha estat interessant.
Ja et…
Sí.
Hola?
Perdona, he sentit un soroll estrany.
Com un home mutilat per un os.
No, només era jo.
Estàs malalta?
Estic bé.
Merda.
És una indigestió.
Vomito per l'ansietat.
Bastant sovint, últimament.
De mi segur que no, però sembles prenyada.
Què? No, això és impossible.
T'ha baixat la regla?
Has follat amb algú més recentment?
Digues la veritat. No tenim exclusivitat.
No tinc expectatives de fidelitat…
Fidelitat? T'has fet proves d'infertilitat?
O ho dones per fet perquè la teva dona no s'hi queda?
No fotis, Mercy. Això no és un joc.
Aquí dins no em pots ignorar.
Sé que tens gana.
Et sento.
Les dones com tu fan que els homes enganyin.
Quan te n'adonaràs?
Fa el que vol, quan vol i amb qui vol. Sempre guanya.
Si hagués tingut un nen, potser no hauria fet tot això.
Sant tornem-hi. Tot és culpa meva. Què més?
Diu que estan treballant per treure'ns, que tinguem paciència.
El món està fet una merda.
Ningú no fa res de bo.
La gent veu i fa el que vol. Més tard
ja demana perdó. Quin sentit té?
Quan t'has tornat així? Estàs molt decaiguda.
No és una novetat.
Ho he dit durant anys.
La societat pressiona les dones per tenir fills per sentir-se realitzades.
Però què vull jo?
M'agrada com visc i m'hi he esforçat.
I si en David mor?
I si mors tu?
No tindré fills per si un dels dos mor.
Per què no?
No saps de maternitat fins que ets mare.
És com aquesta gora: tenia por de provar els pinnis,
i ara se n'ha enamorat.
No són per a tothom.
-Tothom adora els pinnis . -Jo no.
Pensava el mateix que tu sobre no voler ser mare,
sobre no voler la responsabilitat.
Ja, no em volies perquè volies un nen.
Ni nen ni nena, bachhe.
Però vaig créixer i m'ho vaig repensar.
Vaig veure la importància d'una família per al teu pare.
Per als avis. Per a mi mateixa.
M'hi resistia.
Pensava que era el que s'esperava de mi, el meu deure a la vida.
Però al final tenien raó.
Si no hagués tastat el pinni,
tu no series aquí, estimada.
Entro, d'acord?
Torna amb ta dona, David.
No aniré enlloc fins que solucionem això.
Tres? De debò?
Per estar segurs.
Fa un segon no et pensaves ni que fos possible.
I ara només penso en això.
No m'estic pixant.
Això té fàcil solució.
Beu.
No te m'acostis.
Fes-te fotre.
Per favor.
Per favor…
-Digui? -Essie.
Hola. Em pots passar la Daisy?
Sí, senyora. Daisy!
-Què? -La mare és al telèfon.
S'ha begut el meu Yakult!
-No hi tenia el nom. -Era meu!
Ja en comprarem més. Té, el telèfon.
Digues?
Tresor, em sents? No hi ha gaire cobertura.
On ets?
Soc amb el teu pare… Estem fent una cosa.
Et trucava perquè volia dir-te que em sap greu.
Perdona pel que vaig fer ahir.
Sé que les coses han estat difícils
i vull que sàpigues que soc aquí,
i que pots parlar amb mi sempre que vulguis.
D'acord? Sobre el que vulguis.
D'acord.
Molt bé.
Doncs res, tornarem aviat. Digue-ho al teu germà.
D'acord, mare. Adeu.
Molt bé…
Qualsevol podria ser aquell paio.
La nit és jove i la música és forta.
Amb una mica de rock,
tot va bé.
Si estàs d'humor…
Mare.
…per ballar.
I, quan tens l'oportunitat…
Mare.
…ets la reina del ball.
Vinga, no ajudes. De debò.
D'acord…
Per què portes arracades barates?
En David me les va regalar.
D'on les va treure? D'una màquina?
Ets casada, t'hauria d'estar adornant.
Són diamants color conyac.
M'agraden. Són refinades.
Sembla varicel·la a l'orella.
D'acord. No són les millors.
Però sap que soc minimalista chic.
Volia regalar-me una cosa d'aquest estil.
Suposo.
Porta'l amb tu quan tornis a casa.
Ja li ensenyaré les joies que t'ha de comprar.
Què pensa en David de no tenir fills?
Ell tampoc en volia.
Això és una informació interessant que no has mencionat en deu anys.
S'ho va repensar.
No en volia i ara en vol.
M'ha deixat.
Segurament s'està desfogant.
No, mare.
Ara és diferent.
Què esperaves?
No tens fills, no tens lligam.
Per què et compliques la vida, Harpreet?
Si en David vol família, deixa-l'hi tenir.
Estàs de part seva?
Saps què?
Fes el que vulguis. Només cal mirar-te.
Es veu que no pots mantenir el teu marit.
Nom. Data. Número de passaport.
Adreça. Relació amb el difunt. Pot ser pare o mare.
Molt bé.
-Aquí el telèfon? -Adreça.
Firmeu al final i poseu la data.
Esperi.
Data.
Firma.
D'acord. Seguiu-me.
La meva dona i jo ho hem…
Ho hem provat durant anys sense èxit.
Li han fet proves molts cops.
No té res dolent, així que…
Només puc ser jo.
Creuen que tinc baixa fertilitat amb l'esperma i…
Per això…
mai no he pres precaucions quan hem… Ja m'entens, perquè…
El que vull dir és que és impossible.
Clarament.
Recorda que no s'ha de fer a l'inici del pipí,
fes-ho a la meitat.
I després has d'apuntar a l'aplicador
durant almenys cinc segons,
o els resultats no seran vàlids.
Et puc ajudar?
No cal.
Merda. Ara em pixo jo.
TEST D'EMBARÀS
Estem abandonades.
No vindrà ningú.
Ajuda! Soc una dona gran.
No puc aguantar més aquí.
Tradueix.
Ajuda!
Traieu-me d'aquí!
Disculpin, estem arreglant-ho.
Havia d'anar a un lloc. El meu marit m'espera.
Marit?
Pensava que era ella el marit.
Ets cruel, saps?
Només fas la guitza a tothom.
Hauries d'haver anat a teatre.
Almenys així hauries pogut fer diners amb el drama.
Saps que vermell i blau combinen?
És més aviat color cremat, gairebé taronja, però funciona.
De jove era difícil trobar maquillatge per a pell morena.
Solia ser per a persones blanques.
Hi havia cinquanta tons blancs i un to fosc per a persones negres.
Pensaven que podíem barrejar-los
i trobar el to perfecte per a la resta.
Va ser així durant molt de temps.
Era el que tocava.
De vegades, una tieta venia de visita des de l'Índia
amb un envàs de base Lakmé a la maleta.
Altres, volàvem fins al Canadà a la botiga MAC
perquè era l'única marca amb tons marrons.
Però això va ser més de finals dels 90.
Els anys 80 eren…
una altra cosa.
La majoria de nens utilitzaven els pinzells per pintar a la nevera,
jo, per la teoria dels colors.
Que per què en sabia tant, de maquillatge?
Què fas?
Per què maquillatge?
Prou.
Perquè volien tapar-ho tot.
Ja n'hi ha prou.
T'ho explico?
D'acord.
Quan tenia quatre anys,
els meus pares es van barallar durant hores.
I, quan el pare va sortir de l'habitació,
hi vaig entrar jo i vaig veure la mare plorant a la butaca.
Vols avergonyir ta mare?
Em moria de por. No sabia què fer.
Estava paralitzada.
Es va treure les mans de la cara i vaig veure negre i blau.
També als braços i al coll.
Em va mirar amb uns ulls que suplicaven ajuda.
No sabia com ajudar.
Tenia quatre anys.
No volia que el pare s'enfadés amb mi.
Després d'una estona, vaig tenir una idea.
Vaig córrer al tocador i vaig agafar una base.
Me'n vaig posar als dits per aplicar-n'hi a la cara.
No va funcionar. És clar.
Però va somriure.
I després això va ser el nostre ritual. Oi, mare?
L'ajudava a tapar-ho i ella m'ensenyava a fer-ho.
Contenta?
-Ja gairebé! -Més fort!
Tothom bé?
Compte!
S'ha tornat a tancar.
No, no.
Què ha passat?
On han anat?
-Quina hora és? -Tard de collons.
-Teniu cobertura? -No.
Viurem aquí ara. Ja podem avenir-nos.
Quina cantonada reservem per a la tatti?
-No n'hi ha per tant. -Sembla que sí.
Havies de compartir-ho tot amb la nova amiga.
La pobra dona només volia un pinni
i s'ha endut una gran història.
No importa. Estic acostumada…
Suposo que no vols que em quedi aquí.
No he dit això.
Quina odissea, eh?
Penses que soc la pitjor mare del món.
Et creus tan adulta que penses que no necessites res de mi.
No he dit això.
Sé que soc una càrrega, beta.
Me'n vaig. Aniré a un hotel.
Si és el que vols.
-Molt bé. -Bé.
-Perfecte. -Bé.
He d'anar al su-su primer.
No, esperi.
No estem preparats. No…
I si no el reconec?
Ei, para.
No vull ser aquí.
Ei.
-No sé què estic fent. -Calma.
Prou.
Ho hem de fer.
No puc… No puc parar.
Margaret.
-Ara no. -No puc.
D'acord?
D'acord.
No. No puc.
No puc.
No és ell.
Llavors…
Ens veiem?
Sí. No, perdona. Avui no puc, tinc plans.
No, no volia dir avui.
Volia dir que ja ens veurem.
Sí. És clar. Ens anem veient.
Sí, ens veiem.
Porta't bé.
Què vols dir?
Només que et portis bé.
Clar que em portaré bé. O sigui…
Perdona… He de processar-ho tot.
Sí, tots dos necessitem temps.
Ja t'ho he dit. Sense pressió.
Sí.
Ja em diràs el que vols fer.
Sí.
Lavanda.
Senyora?
La lavanda és com el cedre però amb més bona olor.
És una cosa nova.
Potser no ho és tant.
Eliminarà les arnes.
Què fas?
No veus que plou molt?
Harpreet! Ets boja?
Has perdut la xaveta?
Entra aigua per tot arreu!
Tanca les finestres!
Puri, tanca-les.
Vinga, Puri!
No veus que plou?
No passa res. Tranquil.
Tot anirà bé.
Subtítols: Gerard Minaya Surroca
Supervisor creatiu Guillermo Parra