МАТЕРИК
Кларку.
Кларку. Агов!
Гаразд.
Агов!
Даруйте!
Марґарет…
Агов!
- Агов? - Ей!
Чекайте!
Поверніться! Агов!
Відчиніть двері! Відчиніть…
Марґарет.
Відчиніть!
Боже, що…
Агов?
Хочеш кави?
Гидотна.
Пурі, віднесеш пакет з одягом на благодійність, будь ласка?
І забери оце.
Не забудь загорнути кашемір.
Не хочу втратити ще один комод светрів через міль, як торік.
І коли підеш у магазин, купи свіже стигле манго.
Щоб було для мами, коли вона приїде завтра.
Так, але Сем буде за п'ять хвилин.
Чому він так рано? Він мені не треба до пообіддя.
Але, мем, ваша мама їде. Він забирає її з аеропорту.
Ні, Пурі. Це завтра.
Ні, мем. Вона в машині.
Лос-Анджелес за нами, вона втрачає день,
якщо вона вилетіла вчора за нашим часом…
О, чорт. Чорт.
Агов?
Що… Я не…
Агов?
- Гей. - Гей.
Привіт.
Нам сказали приїхати сюди.
Нам сказали приїхати.
Детектив Чан.
Поліція. Ми приїхали з Гонконгу.
Ні.
Ні-ні.
- Ні, вибачте. - Ні. Чекайте.
Детектив Чан хотів, щоб ми…
Допоможете нам?
Куди нам іти?
- Будь ласка. - Прошу.
Дякую.
Бачиш? Іноді потрібно тиснути на людей.
Боже.
Марґарет.
Дякую.
Дуже дякую.
Вона щойно…
Кларку, вона нас замкнула.
Вона замкнула двері. Гей!
Агов!
- Агов! - Марґарет.
Поверніться!
- Агов! - Марґарет!
Випустіть нас!
Поверніться!
Не замикайте нас!
Агов!
Насправді я зазвичай роблю непогане капучино.
Тут нема моєї кавомашини, тому повір на слово.
А це зветься кавою в індійському домашньому стилі.
Я готував таку в школі-пансіоні.
Чорт. Сумую за машиною.
Річ завжди у дрібницях. Вона робить ідеальну температуру
і чудову пінку.
Не те щоб я міг її забрати.
Точно не сьогодні.
Моя теща, напевно, вже приїхала.
Гадаю, вони з дружиною зараз палко сперечаються.
Ти такий старий.
У тебе є теща. І волосся у вухах.
Відколи ти цікавишся моїми вухами?
Просто помітила.
Це перешкода?
Може.
Чорт.
Добре.
Серйозно?
Що ти робиш?
Хочеш, щоб волосся не було — я його позбудуся.
- Горілкою? - Горілкою.
Дивись і вчись.
Ти підпалиш себе.
Ні, ти.
Ти досі п'яний?
Думаєш, я ще тут через це?
Довіряєш мені?
Запалюй, мала.
Не називай мене малою.
Запалюй.
Та-да!
- Спрацювало. - Так?
Боже мій. Вийшло.
Які ще «старі джентльменські прийоми» ти знаєш?
Питаю, бо вдень ти більш зморшкуватий, ніж уночі.
Так.
Ніхто не знає, що ховається за старими складками очей.
Лише павутиння.
Таке, як по всій твоїй паршивій квартирці.
У мене теж був би гарний дім,
якби я виросла у сім'ї білих із середнього класу
з будинком у Лондоні й котеджем у Котсволдсі,
і батьками, що можуть заплатити
за будь-який університет у всьому бісовому світі,
лише щоб я продала душу і стала черговим багатим юристом-паскудою.
Хоча я б витратила ці гроші на особисте навчання.
Бідна, сумна маленька Мерсі. Геть сама. Ніхто не хоче приїхати до неї.
Навіть її рідна мати.
Ти свиня.
Значить, ти дівка, що любить бекон.
Коли ти відлизуєш мені, я наче сідаю в калюжу. Просто…
А тоді, коли ти стаєш надто впевненим,
ти робишся Ганнібалом Лектером і смокчеш, як пилосос.
Це не заважає тобі кінчати, так?
Стільки зубів. Нащо всі ці зуби?
Коли ти кінчаєш, я наче чую блеяння кози.
Твій зад висить, як у мого діда, а йому 85 років.
У нього було два інсульти й інфаркт.
Твій подих пахне дохлою твариною.
Ти п'яниця і зраджуєш дружину.
Так? Ти загубила чиюсь дитину. Зруйнувала сім'ю.
Вибач. Не варто було цього казати.
Ти сказав правду. Ми це й робимо, так?
Ні, це нечесно. Я зайшов надто далеко. Я…
Це лише гра, ти виграв.
- Усе чесно. - Мерсі…
Боже, це Гарпріт?
Вісім років балету — і погляньте на неї.
Досі ходить, як Галк.
- Привіт, Гарпріт. - Привіт, мамо.
Щойно прокинулася?
Ні, мамо. Семе, дістанеш валізи?
- Так, мем. - Дякую.
Ти зуби чистила?
Так, мамо.
На запах не схоже.
Я користуюся органічною пастою. Напевно, в ній нема токсичного хімічного запаху.
- Мені не подобається. - Добре.
Де твої черевики?
Ти зустрічаєш мене у капцях?
У них немає супінатора, а в тебе плоскостопість.
Хочеш ходити, як мавпа?
Я теж рада тебе бачити.
Я сміялася з твоєї бабусі, бо вона носила в'єтнамки,
але їй було видніше.
Вони такі страшні, але зручні.
Я привезла тобі пару.
Дякую, мамо.
Яка гарна в нього червона помада.
Мамо! Вона зрозуміє, що ти говориш про неї.
Думає, вдягнеться чоловіком — ставлення буде інше.
Та ви жартуєте.
Чорт забирай.
Ну ж бо.
Знаєте що? Можна я…
Я сумую за піцою.
Як ти можеш думати про їжу в такий час?
Якби ми поїхали, коли мали,
ми б зараз усі їли смачну піцу в Нью-Йорку.
Це було спільне рішення. Ти хотіла лишитися.
Ні. Я змирилася. Я цього не хотіла…
Облиш, Марґарет.
Краще поговорімо, де ти знайшла ту дівчину.
Де я знайшла… Ти був там.
Ні, я не вирішував її найняти.
- Я не наймала її. - Ти лишила з нею дітей.
- Бо ти мене кинув. - Я працював!
Ти могла взяти Ессі.
Ти лише мала стежити за дітьми.
Бляха.
Вибач.
Пробач мені. Не варто про це все тут говорити.
Ні, я хочу.
Я все думаю: пам'ятаєш те свято?
Коли Ґас випав з нашого ліжка, і я прокинулася з глибокого сну
і спіймала Ґаса в повітрі, перш ніж він упав.
І…
Ми сміялися, пам'ятаєш?
Ми сміялися, бо це було доказом, що я не сплю.
Усе просто вимикається, і…
Ти дивишся на них щосекунди, навіть із заплющеними очима.
Але того вечора я не спіймала Ґаса.
Я дала йому впасти.
І я не знаю, як це сталося. Ніколи не зрозумію, як це сталося.
Що за матір
губить свою дитину?
Ти не загубила його.
Ні.
Його викрали.
Викрали, бо він схожий на мене.
Біла дитина — проблема на чорному ринку. А Ґас…
Ґас схожий на мене.
Він перетне кордони в натовпі.
Тому його викрали.
Ти його не загубила.
Він схожий на тебе, і я це люблю.
Піца — останнє, що я їв із Ґасом.
Це була дивна китайська піца.
З ананасами й раками.
Я казав, що це неправильно.
Я так хотів забрати його в Нью-Йорк, щоб ми поїли справжньої піци.
Ти не розповідав.
Думаю про це щоразу, як бачу піцу.
Гадаю, треба скасувати п'ятничну піцу.
Не можна так із Дейзі та Філіпом.
Вони люблять той жах.
Хто кладе на піцу морепродукти й думає, що це смачно?
Така гидота.
Привіт.
Ти ще тут?
Так.
Хочеш почути щось жахливе?
У мене є брат-близнюк.
Ми однакові.
Принаймні були, поки я його не скалічив.
Ми були дітьми й билися.
Звісно, ми часто це робили.
Одного дня після школи
я скинув його зі спини, як завжди.
Пам'ятаю, що злився, хотів його вдарити,
але, очевидно, не так…
Однак він…
Забив голову об кавовий столик.
Тоді виявилося, що не голову, а шию, і…
Так, цього було досить.
Так, трохи лівіше — і все було б добре.
Як його звати?
Денні.
Ось.
Я вперше бачив, як батько плаче.
Ти був малий. Це нещасний випадок.
Ніхто не лаявся. Не кричав.
А я хотів, щоб кричали.
Я бачився з ними, але потім перестав.
А що з Денні?
Денні в нормі.
Ну, не в нормі. Він паралітик.
Але, знаєш, він це прийняв.
Ні, це я.
Це в мене проблеми.
Не знаю. Не можу дивитися на нього.
Щоразу, як дивлюся, бачу лише довбану інвалідність.
І це жахливе нагадування, що я це зробив.
Гадаю, я виграла.
Що?
Я виграла.
Паралізувати брата? Ти ще гірший.
Так.
Я теж поганий, Зайчику.
Дуже, дуже поганий.
Вдариш мене?
Хтось може сказати, скільки ми тут пробудемо?
Поглянь.
Хлопець з помадою знає їхню мову.
Ти давно тут живеш, чому не знаєш ні слова?
Вони це вирішують.
Боже… Не віриться, що я пролетіла 11 000 км,
щоб застрягнути у маленькому ліфті.
Якби ти приїхала,
ми б розважалися в Jonathan Club.
- Ти знаєш, у мене робота. - В усіх робота.
Ви з Девідом невпинно працювали останні 15 років.
Тобі точно не завадить зробити перерву.
Де росла ця мама? Ти не давала мені перепочивати.
Я казала сумлінно вчитися,
щоб потрапити в хороший коледж і знайти розумного чоловіка,
що гарно заробляє, а тоді прожити все життя спокійно.
Я спокійна.
Чому ти надто зайнята, щоб провідати сім'ю?
Чи створити власну?
Хто, по-твоєму, Девід?
Чоловік — не сім'я.
Діти створюють сім'ю. Кров створює сім'ю.
Я думала, сім'ю творить любов.
Неймовірно.
Тобі 40 років, Гарпріт. Годі жити у мріях.
У тебе обмаль часу.
Одного дня ти подивишся в дзеркало і не впізнаєш себе.
Ти почуватимешся на 16, 25, 30 років,
але на тебе дивитиметься стара жінка.
Метаболізм почне зникати.
Тоді й помітиш.
Я ніколи не думала, що буду такою.
Ти не можеш мене звинувачувати, і я не придумую правила.
Але я їх знаю.
У тебе почалися місячні в 9 років.
Мамо. Боже.
Хто знає, коли вікно фертильності зачиниться.
Не варто було давати тобі те цільне молоко
з усіма тими гормонами росту.
Ми стараємося.
Так. Старайтеся краще.
Девід ходив до лікаря?
Вони перевіряли, чи з ним усе добре?
Ти така напружена, люба.
Може, приїдеш додому на кілька тижнів, розслабишся?
Може, тоді буде не так важко завагітніти.
Ага.
Я привезла тобі пінні.
Бабуся зробила їх для тебе.
Не зараз.
Я привезла два контейнери.
Не роздавай їх друзям.
Ніхто не їсть мої індійські кульки.
Дурниці.
Пінні?
Просто кусай.
Треба добре вкусити. Річ не лише у смаку,
а й у текстурі і стабільності.
Ти не знатимеш, що це, поки добряче не вкусиш.
Дивовижно.
Хто знав, що вона любить кульки?
Мамо.
Годі.
Це індійська протеїнова кулька?
Не зовсім. Ні.
Протеїнова.
Послухай.
Приїжджай додому.
Побачся з татом.
Ти непохитна.
Він хворий.
Він не визнав би, що хворий.
Я серйозно, Гарпріт.
У нього пухлини в легенях.
Досить цієї маячні.
Ти маєш приїхати.
Я не можу.
У мене нема сил брехати, як ти.
- Від цього зморшки з'являються. - Для них є ботокс.
І чому ти просто не зустрінешся з ним?
Критикувати легко.
А зробити щось набагато важче.
Зробити? Що зробити?
Жити у брехні?
Прикидатися, що він не переспав з іншою?
Звідки взялися діти? Від лелеки?
Годі вже.
Точно не годі, бо ти досі не змирилася.
Усе не таке чорно-біле.
Що я вдію?
У моєму віці? Знайду нового чоловіка?
Звісно, купа чоловіків ганяються за 60-річними.
Ви б здивувалися.
Тоді ти не погодилася б на слабака.
Ти точно шкодуєш, що не втекла з Лагуною Карлом, коли могла.
У нас було все, правда?
Великі гроші, хороша погода, нас обслуговували.
Іноді я думаю, чи нас карають
за надмірні бажання. За жадібність.
Карають?
Хто нас карає?
Ніхто. Просто кажу.
Тепер ти віриш у Бога?
Я знаю, що ти ходиш до церкви.
Не знаю, у що я вірю.
Я просто хотів кудись піти, розумієш?
Подумати чи знайти надію.
Здається, я вже тебе не знаю.
Ну, ти ніколи…
Ти розповідав історії.
Ти розповідав історії…
- Ні. Ні. - Філіпу про Бога й Ісуса,
тому він малює картинки.
Я не згадував релігію при дітях. Навіщо мені це?
Я б так не вчинив.
То звідки вони це беруть?
Не знаю.
Слухай, може, він прочитав в інтернеті. Він усе питає, де Ґас.
Так, діти теж шукають відповіді.
Скільки ще нам казати «скоро»?
Скільки буде потрібно.
- Я не… Ми не можемо прочитати. - Тут є хтось…
Що…
Я відчуваю, що він досі живий.
Здається, ти в це вже не віриш.
Агов. Перепрошую…
Хтось може перекласти?
Нам потрібен перекладач.
Я не…
Чорт.
Облиште.
Я не…
Усе добре.
Так далі не можна.
У нас нема вибору.
Напевно, перекладачка вже йде.
Ні, я не про це.
Якщо там справді Ґас…
- Не кажи так. - Якщо це він, ми маємо бути готові.
Що?
Думаю, варто забрати дітей додому, поїхати звідси.
Як ти можеш щось планувати?
Бо ми тонемо, а ти цього не бачиш.
Ти й говорити про це не хочеш.
У Дейзі повно проблем.
Та про це маю дбати я, коли дзвонять зі школи чи коли вони…
Що?
Коли що?
Діти не справляються.
Вони хочуть назад до друзів і сім'ї.
Але не кажуть цього, бо відчувають, що зраджують тебе і Ґаса.
Тобі Дейзі сказала?
Вони обоє. Безліч разів.
Діти потребують відчуття нормальності.
Нормальності? Облиш. На що схожа нормальність?
Точно не на це.
Агов.
- Нам треба допомога. - Вона є.
У нас є Ессі. Прекрасна Ессі.
Уся допомога, яку можна купити в Гонконзі.
Нам треба сім'я. Дітям треба сім'я.
Ти відкладаєш неминуче, але колись
ти визнаєш, що тут не можна лишатися.
Щойно ми поїдемо з Гонконгу,
ми кинемо свого сина в чужому місці.
І я цього не зроблю. Нізащо не зроблю.
Дай телефон.
- Що? - Дай телефон.
Треба подзвонити дочці.
Це було цікаво.
Я…
Так.
Агов?
Даруй, я чув дивні звуки.
Наче ведмідь роздирає здорованя.
Ні. Це лише я.
Тебе нудить?
Я в нормі.
Чорт.
Просто нетравлення.
Мене нудить, коли хвилююся.
Це зараз часто відбувається.
Якби я не був безплідним, сказав би, що ти вагітна.
Що? Ні, ні. Це неможливо, я…
Коли в тебе були місячні?
Ти з кимось спала останнім часом?
Можеш сказати правду. Ми не були парою.
Я не очікував вірності чи…
Вірності? Ти проходив тест на безпліддя?
Чи ти припускаєш, бо дружина не завагітніла?
Не жартуй зі мною, Мерсі. Це не гра.
Не ігноруй мене тут.
Я знаю, що ти голодна.
Я це чую.
Через таких, як ти, чоловіки, як тато, так вчиняють.
Коли ти зрозумієш?
Він робить, що хоче, коли хоче і з ким хоче. Як і завжди.
Якби ти народилася хлопцем,
може, він би не втік і не робив такого.
Так, знову. Це моя провина. Є щось нове?
Каже, що вони вже працюють над нашим звільненням і щоб ми почекали.
Чесно, світ такий плутаний.
Ніхто не вчиняє правильно.
Бачать, що хочуть, роблять, що хочуть,
а потім вибачаються. Навіщо мучити ще одну душу?
Коли ти стала такою зіпсованою? Не знала, що ти розпустилася.
Це не новина, мамо.
Я казала це роками.
Суспільство змушує жінок народжувати дітей,
щоб ті вважалися цілісними.
А що ж мої бажання?
Я люблю своє життя, я на нього працювала.
Що як Девід помре?
Що як ти помреш?
Я не народжуватиму дітей лише через це.
Чому ні?
Думаєш, що знаєш про материнство,
але ти не зрозумієш, доки не спробуєш.
Як ця іноземка, вона боялася куштувати пінні,
а коли спробувала, закохалася.
Не всі люблять пінні.
- Усі люблять пінні. - Не я.
Я теж думала так, як ти,
що не хочу бути мамою,
відповідати за іншу людину.
Ти не хотіла мене, бо не хотіла дівчинку.
Я взагалі не хотіла дитини, люба.
Але я виросла. Переборола себе.
Зрозуміла важливість сім'ї
і схотіла дати її твоєму тату.
Твоїм бабусям і дідусям. Собі.
Ще від початку… Я боролася з цим.
Бо думала, що від мене цього чекають, що це моя відповідальність, головна мета.
Зрештою, вони мали рацію.
Якби я не спробувала пінні,
тебе, доню, тут не було б.
Я зайду, добре?
Іди до дружини, Девіде.
Я нікуди не піду, поки ми не з'ясуємо цього.
Три? Серйозно?
Про всяк випадок.
Ти щойно навіть не думав, що я можу завагітніти.
Тепер я думаю лише про це.
Я не хочу в туалет.
Це можна виправити.
Випий.
Геть від мене.
Пішов ти.
Прошу.
Прошу…
- Алло? - Ессі.
Привіт, поклич Дейзі.
Так, мем. Дейзі!
- Що? - Мама телефонує.
Ессі, вона випила мій йогурт!
Він не був підписаний.
Він був мій.
Ми купимо ще. Бери телефон. Це мама.
Алло?
Привіт, люба, ти мене чуєш? Тут поганий зв'язок.
Де ти?
Ми з татом… У нас деякі справи.
Я просто дзвонила сказати…
Пробач. Пробач мені за вчорашнє.
Я знаю, що тобі було складно,
і хочу, щоб ти знала: я завжди поруч,
ти завжди можеш поговорити зі мною.
Добре? Про все. Усе, що захочеш.
Добре.
Гаразд, ми скоро приїдемо додому, скажеш своєму братові.
Добре, мамо. Бувай.
Добре…
Будь-хто міг бути ним
Ніч молода, музика гримить
З краплиною року
Усе чудово
Настрій є…
Мамо.
Танцювати
Коли свій шанс отримуєш
Мамо.
Королевою танців стаєш
Годі, не допомагає. Серйозно.
Добре… Боже!
Чому носиш такі дешеві сережки?
Девід подарував на день народження.
Він купив їх в автоматі?
Ти одружена жінка, він має тебе прикрашати.
Це коньячні діаманти. Мені подобається.
Вони непомітні.
Наче вітрянка на вухах.
Добре, я б їх не обрала.
Але він знає, що я мінімалістка,
він просто хотів купити мені щось у цьому стилі.
Точно.
Привезеш його додому.
Я поведу його до ювелірів. Навчу купувати.
А що думає Девід про твоє небажання мати дітей?
Він теж їх не хотів.
Це цікава інформація,
про яку ти мовчала десять років.
Він передумав.
Ніколи не хотів їх, а тепер хоче.
Він мене кинув.
Напевно, просто випускає пару.
Ні, мамо.
Тепер це не так.
І що? Що ти очікувала?
У тебе нема дитини, нема клею.
Нащо створювати собі проблеми, Гарпріт?
Якщо Девід хоче сім'ю, не обділяй його.
На чиєму ти боці?
Знаєш що?
Ти робиш, що хочеш. Глянь, як ти поводишся.
Розумію, чому ти не втримала чоловіка.
Тут ім'я. Тут дата. Номер паспорту.
Адреса. Зв'язки з померлим. Можете бути матір'ю чи батьком.
Зрозумів.
- Це телефон? - Адреса.
Підпис знизу. І дата.
Чекайте.
Дата.
Підпис.
Добре. За мною.
Знаєш, ми з дружиною…
Ми роками старалися народити дитину, але все марно, і…
Вона кілька разів перевірялася…
З нею все добре, очевидно, річ…
Річ у мені. Я…
Вони думають, у мене низька фертильність сперми і…
Я…
Тому я не захищався, коли ми… Знаєш, бо…
Я кажу, що це точно неможливо.
Точно.
Пам'ятай, це не має бути початок струменя,
має бути середина.
Ти маєш помочитися на аплікатор
щонайменше п'ять секунд,
інакше результат буде неправильний.
Допомогти?
Не треба.
Бляха. Я хочу помочитися.
CLEARBLUE EASY ТЕСТ НА ВАГІТНІСТЬ
Усім начхати, що з нами.
Ніхто не йде по нас.
Благаю, я стара жінка.
Я більше не можу тут лишатися.
Скажи їм.
Допоможіть!
Витягніть мене звідси!
Вибачте, ми ще працюємо над цим.
Я маю бути в одному місці. Чоловік чекає.
Чоловік?
Я думала, що вона — чоловік.
Ти жорстока, знаєш?
Ти все бурчиш, бурчиш, бурчиш.
Відправила б тебе в театральну школу.
Може, ти б навчилася заробляти гроші своїми фокусами.
Ти знала, що червоний перекриває синій?
Тобто горілий червоний, майже помаранчевий, але це працює.
Мені завжди було важко знайти косметику для коричневої шкіри.
Майже вся вона була для білих.
Тоді було 50 відтінків мокко для чорношкірих.
Наче вони думали, що ми можемо змішати два кольори,
щоб знайти відтінок для всіх, хто був посередині.
Ми довго це робили,
бо мали тільки це.
Іноді з Індії приїжджала тітонька
з пляшкою тонального крему Lakmé у валізі.
Іноді ми летіли в Канаду, щоб зайти в Max,
бо лише цей бренд мав відтінки коричневого.
Але це було відкриття пізніх 90-х.
А у 80-х
вони були інші.
Діти малювали пензлями малюнки на холодильник,
а я своїми вивчала теорію кольору.
Знаєш, чому я так цікавилася макіяжем?
Що ти робиш?
Чому люди хочуть навчитися макіяжу?
Годі.
Бо намагаються щось приховати.
Досить, Гарпріт.
Розказати історію?
Добре.
Коли мені було чотири,
мої батьки сварилися годинами.
І коли мій тато вийшов зі спальні,
я зайшла й побачила, як мама схилилася на своєму кріслі, ридаючи.
Перед нею…
хочеш осоромити матір?
Я злякалася. Не знала, що робити.
І я просто стояла.
Коли вона прибрала руки з лиця, я побачила,
що воно чорне й синє. Її руки і шия також.
Вона глянула на мене, її очі просили порятунку.
Я не знала, що робити.
Мені було чотири.
Вона не хотіла, щоб тато розгнівався.
Через деякий час, що здався вічністю, я придумала.
Я побігла до її столика і вхопила пляшку.
І вилила тональний крем на свої пальці,
спробувала нанести їй на обличчя.
Не вийшло. Звісно, не вийшло.
Але вона усміхнулася.
І це стало нашим маленьким ритуалом, так, мамо?
Я допомагала їй прикриватися, а вона вчила мене.
Тепер ти рада?
- Майже все! - Тягніть дужче!
Усі в нормі?
Обережно!
Знову зачинився.
Ні.
Що сталося?
Куди вони пішли?
- Котра година? - Надто пізно.
- Досі нема зв'язку? - Ні.
Тепер житимемо тут. Може, будемо сусідами.
Який кут віддамо іноземці?
Не все так жахливо.
Схоже, що так. Ти стільки всього розповіла
нашій новій подрузі.
Бідна жінка, вона просила пінні,
а отримала історію життя про її проблеми.
Пусте. Я звикла грати в суддю.
Гадаю, ти не хочеш, щоб я лишилася.
Я цього не казала.
Було весело.
Думаєш, я найгірша мати у світі.
Думаєш, ти вже така доросла,
що тобі не треба ні я, ні мої слова.
Я такого не говорила.
Знаю, що я для тебе тягар, доню.
Я піду. Поселюся в готелі.
Як забажаєш.
- Добре. - Добре.
Але мені треба у вбиральню.
Ні, ні, ні. Чекайте.
Ми не готові. Ні…
А якщо я не знатиму, чи це він?
Припини.
Я не хочу тут бути.
Агов.
- Не знаю, що я роблю. - Гаразд.
Марґарет, годі.
Ми мусимо.
Знаю, не можу зупинитися.
Марґарет.
- Не зараз. - Ніяк не спинюся.
Гаразд?
Добре.
Я не можу. Не можу.
Ні. Не можу.
Я не можу.
Це не він.
То я…
Побачимося пізніше?
Так. Ні, вибач, сьогодні не можу, у мене плани.
Ні. Я не мала на увазі «пізніше».
Просто потім, колись.
Так. Так, звісно. Я поруч.
Я поруч.
Будь хорошим.
Що це значить?
Просто будь хорошим.
Так, звісно, я буду хорошим. Тобто…
Вибач, просто… Багато чого слід обдумати.
Так, нам обом потрібен час.
Як я й казав, жодного тиску.
Так.
Скажеш мені, що вирішила?
Так.
Лаванда.
Мем?
Лаванда не гірша за кедр, але пахне краще.
Напевно, щось нове.
Може, і старе.
Це прожене міль.
Що ти робиш?
Не бачиш? Такий дощ!
Гарпріт! Ти здуріла?
Ти збожеволіла?
Вода всюди ллється!
Зачини вікна!
Пурі, зачини вікно.
Пурі, зачини вікно!
Не бачиш?
Усе добре.
Усе буде добре.
Переклад субтитрів: Ірина Філоненко
Творчий керівник: Юрій Лаховський