‫‫היבשת‬
‫‫קלארק.‬
‫‫קלארק. היי!‬
‫‫טוב.‬
‫‫היי!‬
‫‫סליחה!‬
‫‫מרגרט...‬
‫‫היי!‬
‫‫- שלום? ‫- היי!‬
‫‫חכי!‬
‫‫תחזרי הנה! היי!‬
‫‫תפתחי את הדלת! תפתחי...‬
‫‫מרגרט.‬
‫‫תפתחי! היי!‬
‫‫אלוהים, מה...‬
‫‫שלום?‬
‫‫רוצה קפה?‬
‫‫זה מחריד.‬
‫‫פורי, תוכלי לקחת בבקשה ‫את שקית הבגדים שבחוץ לתרומה?‬
‫‫ותאחסני את אלה?‬
‫‫אל תשכחי לארוז את הקשמיר.‬
‫‫אני לא רוצה שעשים יהרסו לי ‫מצבור שלם של סוודרים כמו בשנה שעברה.‬
‫‫וכשתלכי לקניות, תקני מנגו טרי ובשל,‬
‫‫שיהיה מוכן לאימא שלי כשתגיע מחר?‬
‫‫טוב, אבל סם אמר שיגיע עוד חמש דקות.‬
‫‫למה הוא מקדים כל כך? ‫אני אצטרך אותו רק אחה"צ.‬
‫‫אבל, גברתי, אימא שלך בדרכה לפה. ‫הוא בדיוק אסף אותה משדה התעופה.‬
‫‫לא, פורי. זה יקרה מחר.‬
‫‫לא, גברתי. היא במכונית כרגע.‬
‫‫אבד לה יום כי שעון אל-איי אחרינו,‬
‫‫אז אם היא יצאה אתמול לפי השעון שלנו...‬
‫‫איזה חרא. איזה חרא.‬
‫‫שלום?‬
‫‫מה? אני לא...‬
‫‫שלום?‬
‫‫- היי. ‫- היי.‬
‫‫היי.‬
‫‫התבקשנו להגיע לכאן.‬
‫‫הבלש צ'אנג ביקש.‬
‫‫המשטרה. באנו מהונג קונג.‬
‫‫לא.‬
‫‫לא, לא.‬
‫‫- לא, סליחה. ‫- לא. רגע.‬
‫‫הבלש צ'אנג רצה שאנחנו...‬
‫‫תוכלי לעזור לנו?‬
‫‫לאן צריך ללכת?‬
‫‫- בבקשה. בבקשה. ‫- בבקשה.‬
‫‫תודה.‬
‫‫רואה? לפעמים צריך ללחוץ על אנשים.‬
‫‫אלוהים.‬
‫‫מרגרט.‬
‫‫תודה.‬
‫‫תודה רבה.‬
‫‫היא הרגע...‬
‫‫קלארק, היא נעלה אותנו פה.‬
‫‫היא נעלה את הדלת. היי!‬
‫‫היי!‬
‫‫- היי! ‫- מרגרט.‬
‫‫תחזרי!‬
‫‫- היי! היי! ‫- מרגרט!‬
‫‫תני לנו לצאת!‬
‫‫תחזרי!‬
‫‫אל תנעלי אותנו פה ככה!‬
‫‫היי!‬
‫‫אני דווקא מכין קפוצ'ינו מדהים בדרך כלל.‬
‫‫המכונה שלי לא פה, אז תצטרכי להאמין לי.‬
‫‫זה, לעומת זאת, נקרא קפה הודי בסגנון ביתי.‬
‫‫נהגנו להכין אותו בפנימייה.‬
‫‫אני מתגעגע למכונה הזו!‬
‫‫זה תמיד תלוי בפרטים הקטנים. ‫היא מדייקת בול בטמפרטורה,‬
‫‫הקצף יוצא כמו שצריך.‬
‫‫אבל לא ממש אוכל לקחת אותה.‬
‫‫לא היום, בכל אופן.‬
‫‫חמותי בטח כבר הגיעה.‬
‫‫היא ואשתי בטח מנהלות כרגע ויכוח סוער.‬
‫‫אתה כזה זקן.‬
‫‫יש לך חמות. ושיער באוזניים.‬
‫‫ממתי את מתעניינת כל כך באוזניים שלי?‬
‫‫סתם שמתי לב לזה.‬
‫‫וזה קו אדום?‬
‫‫אולי.‬
‫‫לעזאזל.‬
‫‫טוב.‬
‫‫ברצינות?‬
‫‫מה אתה עושה?‬
‫‫לא רצית שיער באוזניים, אז איפטר ממנו.‬
‫‫- בעזרת וודקה? ‫- בעזרת וודקה.‬
‫‫תראי ותחכימי.‬
‫‫אתה תשרוף את עצמך.‬
‫‫לא, את.‬
‫‫אתה עדיין שיכור?‬
‫‫את חושבת שבגלל זה נשארתי?‬
‫‫את סומכת עליי?‬
‫‫תחרכי, מותק.‬
‫‫בחיים אל תקרא לי מותק.‬
‫‫תחרכי לי.‬
‫‫בבקשה!‬
‫‫- זה עבד. ‫- כן?‬
‫‫אלוהים, זה עבד.‬
‫‫יש לך עוד תכסיסי גברים מבוגרים?‬
‫‫אני רק שואלת כי אתה נראה ‫הרבה יותר מקומט ביום מאשר בלילה.‬
‫‫כן.‬
‫‫אפשר רק לשער מה מסתירים ‫קפלי העיניים העתיקים האלה.‬
‫‫רק קורי עכביש.‬
‫‫כמו אלה שבכל הדירה הקטנה והעלובה שלך.‬
‫‫אולי גם לי הייתה דירה נחמדה‬
‫‫אם הייתי ממשפחה לבנה מהמעמד הבינוני-גבוה‬
‫‫עם בית בלונדון וקוטג' בקוטסוולדס,‬
‫‫והורים שיממנו לי לימודים‬
‫‫בכל אוניברסיטה דפוקה בכל העולם,‬
‫‫רק כדי שאני אוכל למכור את הנשמה ‫ולהיות סתם עוד עו"ד עשירה ומסריחה.‬
‫‫אבל הייתי מוציאה חלק מהכסף על מאמן אישי.‬
‫‫מרסי הקטנה והמסכנה. היא לבדה. ‫אף אחד לא רוצה לבקר אצלה.‬
‫‫אפילו לא אימא שלה.‬
‫‫אתה חזיר.‬
‫‫אז את כנראה בחורה שמתה על בייקון.‬
‫‫כשאתה יורד לי, ‫אני מרגישה שאני יושבת בשלולית רטובה.‬
‫‫ואז, כשאתה ממש מתלהב מעצמך,‬
‫‫אתה לפעמים מוצץ לי שם בכוח ‫כאילו אתה חניבעל לקטר.‬
‫‫אבל את גומרת בכל זאת, לא?‬
‫‫עם המון שיניים. למה עם כל השיניים האלה?‬
‫‫כשאת גומרת, את נשמעת כמו עז צורחת.‬
‫‫התחת שלך רופס ‫כמו זה של סבא שלי והוא בן 85.‬
‫‫הוא אחרי שני שבצים והתקף לב.‬
‫‫הפה שלך מסריח כמו חיה מתפגרת.‬
‫‫אתה שיכור ובוגד באשתך.‬
‫‫ואת איבדת ילד שלא שלך והרסת משפחה שלמה.‬
‫‫אני מצטער. לא הייתי צריך לומר את זה.‬
‫‫אמרת את האמת. זה מה שאנחנו עושים, לא?‬
‫‫לא, זה לא היה פייר. הגזמתי. אני...‬
‫‫זה סתם משחק וניצחת.‬
‫‫- ביושר. ‫- היי. מרסי...‬
‫‫אלוהים, זו הרפריט?‬
‫‫שמונה שנים בחוג בלט ותראה אותה.‬
‫‫עדיין הולכת כמו גולם.‬
‫‫- שלום, הרפריט. ‫- היי, אימא.‬
‫‫הרגע התעוררת?‬
‫‫לא, אימא. סם, תוכל להוציא את המזוודות?‬
‫‫- כן, גברתי. ‫- תודה.‬
‫‫צחצחת שיניים?‬
‫‫כן, אימא.‬
‫‫לפי הריח, לא.‬
‫‫אני משתמשת במשחת שיניים אורגנית. ‫כנראה סתם חסר הריח הרעיל של כימיקלים.‬
‫‫- זה לא מוצא חן בעיניי. ‫- טוב.‬
‫‫איפה הנעליים שלך?‬
‫‫את פוגשת אותי בנעלי בית?‬
‫‫אין בהן תמיכה לקשת כף הרגל ‫וכבר יש לך פלטפוס.‬
‫‫את רוצה ללכת כמו קופה?‬
‫‫טוב לראות גם אותך.‬
‫‫נהגתי לצחוק על סבתא שלך ‫כי היא נעלה כפכפים,‬
‫‫אבל היא עשתה בשכל.‬
‫‫הם מכוערים מאוד, אבל נוחים מאוד.‬
‫‫הבאתי לך זוג.‬
‫‫תודה, אימא.‬
‫‫הגבר הזה מרח לו שפתון אדום ויפה.‬
‫‫אימא! היא יודעת שאת מדברת עליה.‬
‫‫נראה לה שאם תתלבש כמו גבר, ‫יתייחסו אליה כמו לגבר.‬
‫‫אתם צוחקים עליי.‬
‫‫איזה זין!‬
‫‫קדימה.‬
‫‫טוב, אפשר פשוט...‬
‫‫אני מתגעגע לפיצה.‬
‫‫איך אתה מסוגל לחשוב על אוכל ברגע כזה?‬
‫‫אם היינו עוזבים בזמן הנכון,‬
‫‫היינו אוכלים ביחד ‫פיצה נהדרת בניו יורק כרגע.‬
‫‫ההחלטה הייתה משותפת. ‫רצית להישאר בדיוק כמוני.‬
‫‫לא. הסכמתי לזה. לא רציתי בזה.‬
‫‫בחייך, מרגרט.‬
‫‫אם נרצה להטיח האשמות, ‫נדבר על האופן שמצאת את הבחורה.‬
‫‫האופן שמצאתי... אתה היית שם.‬
‫‫לא ממש השתתפתי בהחלטה להעסיק אותה.‬
‫‫- לא העסקתי אותה. ‫- נתת לה את ילדינו.‬
‫‫- כי הברזת לי. ‫- עבדתי!‬
‫‫יכולת פשוט לקחת את אסי.‬
‫‫היית צריכה רק להשגיח על הילדים.‬
‫‫לעזאזל.‬
‫‫אני מצטער.‬
‫‫אני ממש מצטער. לא צריך לדבר על כל זה פה.‬
‫‫לא, אני רוצה.‬
‫‫זה לא יוצא לי מהראש. זוכר את החופשה ההיא?‬
‫‫כשגאס נפל מהמיטה שלנו ‫והתעוררתי משינה עמוקה‬
‫‫ותפסתי את גאס באוויר לפני שנפל על הרצפה.‬
‫‫ו...‬
‫‫וצחקנו, זוכר?‬
‫‫צחקנו כי זה הוכיח שאני לא ישנה.‬
‫‫כל זה פשוט מנוטרל ו...‬
‫‫את פשוט משגיחה עליהם בכל רגע, ‫אפילו בעיניים עצומות.‬
‫‫אבל לא תפסתי את גאס בלילה ההוא.‬
‫‫אני זו שנתנה לו ליפול.‬
‫‫ואין לי מושג איך זה קרה. ‫לא אבין לעולם איך זה קרה.‬
‫‫כלומר, איזו מין אימא‬
‫‫מאבדת את הילד שלה?‬
‫‫לא איבדת אותו.‬
‫‫לא.‬
‫‫חטפו אותו.‬
‫‫חטפו אותו כי הוא נראה כמוני.‬
‫‫מסוכן מדי לסחור ‫בילד לבן בשוק השחור. אבל גאס?‬
‫‫גאס נראה כמוני.‬
‫‫הוא ישתלב בין אנשים כשיחצה את הגבול.‬
‫‫אז חטפו אותו.‬
‫‫לא איבדת אותו.‬
‫‫הוא נראה כמוך ואני אוהבת את זה.‬
‫‫בארוחה האחרונה עם גאס אכלתי פיצה.‬
‫‫אבל פיצה סינית מוזרה.‬
‫‫עם אננס וסרטני נהרות.‬
‫‫ניסיתי להסביר לו שזה לא בסדר.‬
‫‫רציתי כבר לקחת אותו לניו יורק ‫כדי שנאכל פיצה אמיתית.‬
‫‫לא סיפרת לי את זה.‬
‫‫אני חושב על זה כשאני רואה פיצה.‬
‫‫אז כנראה נצטרך להפסיק עם הפיצה בימי שישי.‬
‫‫אי אפשר לעשות את זה לדייזי ולפיליפ.‬
‫‫הם מתים על זבל כזה.‬
‫‫מי שם פירות ים על פיצה וחושב שזה טעים?‬
‫‫זה גועל נפש.‬
‫‫היי.‬
‫‫אתה עדיין פה?‬
‫‫כן.‬
‫‫אז רוצה לשמוע משהו ממש דפוק?‬
‫‫אז יש לי אח תאום.‬
‫‫אנחנו זהים.‬
‫‫לפחות היינו עד ששיתקתי אותו.‬
‫‫היינו ילדים והלכנו מכות.‬
‫‫עשינו את זה הרבה, כמובן.‬
‫‫זה היה באחה"צ אחרי הלימודים.‬
‫‫העפתי אותו מהגב שלי כמו תמיד.‬
‫‫אני זוכר שכעסתי ורציתי לפגוע בו,‬
‫‫אבל מן הסתם, לא ככה...‬
‫‫בכל אופן, הוא...‬
‫‫הראש שלו נחבט בשולחן הקפה.‬
‫‫והתברר שזה לא היה הראש שלו ‫אלא הצוואר שלו ו...‬
‫‫כן, זה הספיק.‬
‫‫עוד שני ס"מ שמאלה והוא לא היה נפגע.‬
‫‫מה שמו?‬
‫‫דני.‬
‫‫הנה.‬
‫‫הפעם הראשונה והיחידה שאבי בכה.‬
‫‫היית ילד. זו הייתה תאונה.‬
‫‫אף אחד לא צעק. אף אחד לא צרח.‬
‫‫הלוואי שהיו צועקים.‬
‫‫פעם התראיתי איתם. הפסקתי במשך השנים.‬
‫‫מה לגבי דני?‬
‫‫דני בסדר.‬
‫‫כלומר, הוא לא בסדר. הוא משותק ברגליו.‬
‫‫אבל את יודעת, הוא השלים עם זה.‬
‫‫לא, זה אני.‬
‫‫לי יש בעיה.‬
‫‫אני לא יכול להסתכל לו בפרצוף.‬
‫‫כשאני מביט בו, ‫אני רואה רק את הנכות הדפוקה שלו.‬
‫‫והתזכורת הנוראית לכך שזה באשמתי.‬
‫‫אז נראה שניצחתי.‬
‫‫מה?‬
‫‫ניצחתי.‬
‫‫שיתקת את אחיך? אתה גרוע ממני בהרבה.‬
‫‫כן.‬
‫‫כן. גם אני רע, ארנבונת.‬
‫‫אני רע מאוד.‬
‫‫רוצה להרביץ לי?‬
‫‫יש שם מישהו שיוכל לומר לנו ‫כמה זמן נהיה תקועות פה?‬
‫‫תראי.‬
‫‫הגבר בשפתון דובר את שפתם באופן שוטף.‬
‫‫את פה המון זמן. למה את לא יודעת אף מילה?‬
‫‫הם מטפלים בזה.‬
‫‫אלוהים. לא ייאמן שטסתי 11,000 ק"מ‬
‫‫כדי להיתקע במעלית הקטנטנה שלך.‬
‫‫לו רק חזרת הביתה,‬
‫‫היינו נהנות לנו הרגע בג'ונתן קלאב.‬
‫‫- את יודעת שיש לי עבודה. ‫- כולם צריכים לעבוד.‬
‫‫את ודיוויד עבדתם ללא הפסקה ‫ב-15 השנים האחרונות.‬
‫‫תוכלו להרשות לעצמכם אתנחתה מדי פעם.‬
‫‫איפה הייתה האימא הזו כשגדלתי? ‫לא נתת לי לנוח.‬
‫‫אמרתי לך להשקיע בלימודים,‬
‫‫כדי שתתקבלי למכללה נחשבת ‫ותשיגי לך שם בעל חכם‬
‫‫שמרוויח טוב ואז תוכלי לחיות לך בשלווה.‬
‫‫אני שלווה.‬
‫‫אז למה את עסוקה מדי לביקור אצל המשפחה?‬
‫‫או למשפחה משלך?‬
‫‫מי זה דיוויד, לדעתך?‬
‫‫בעל הוא לא משפחה.‬
‫‫משפחה נוצרת מילדים. משפחה נוצרת מקרבת דם.‬
‫‫חשבתי שמשפחה נוצרת מאהבה.‬
‫‫לא ייאמן.‬
‫‫את בת 40, הרפריט. ‫הגיע הזמן שתפסיקי לחיות בפנטזיות.‬
‫‫לא נותר לך הרבה זמן.‬
‫‫יום אחד תביטי במראה ולא תזהי את עצמך.‬
‫‫עדיין תרגישי כאילו את בת 16 או 25 או 30,‬
‫‫אבל תשתקף מולך אישה זקנה.‬
‫‫חילוף החומרים שלך יואט,‬
‫‫ואז תדעי.‬
‫‫לא תיארתי לעצמי שאיראה ככה.‬
‫‫ואל תאשימי אותי שאני אומרת את זה. ‫אני לא קבעתי את הכללים.‬
‫‫הם ידועים לי.‬
‫‫היה לך מחזור לראשונה בגיל תשע.‬
‫‫אימא. אלוהים.‬
‫‫מי יודע מתי תיגמר תקופת הפוריות שלך.‬
‫‫לא הייתי צריכה לתת לך חלב מלא אמריקני‬
‫‫שעמוס בהורמוני גדילה.‬
‫‫אנחנו מנסים.‬
‫‫בסדר. נסו יותר.‬
‫‫דיוויד הלך לרופא?‬
‫‫ניסו לברר אם משהו לא בסדר בו?‬
‫‫את נראית לחוצה כל כך, ילדתי.‬
‫‫אולי תבואי הביתה לכמה שבועות ותנוחי?‬
‫‫ואז אולי לא תתקשי כל כך להיכנס להיריון.‬
‫‫בטח.‬
‫‫הבאתי לך כדורי פיני.‬
‫‫סבתא הכינה אותם במיוחד בשבילך.‬
‫‫לא כרגע.‬
‫‫מילאתי לך שני כלי פלסטיק בהם.‬
‫‫אל תחלקי אותם לכל החברים שלך.‬
‫‫לא רוצים את הכדורים ההודיים שלי.‬
‫‫שטויות.‬
‫‫פיני?‬
‫‫פשוט נוגסים בו.‬
‫‫צריך לנגוס עד הסוף. לא רק הטעם הוא העניין,‬
‫‫אלא גם המרקם והצמיגות.‬
‫‫לא תביני מה זה עד שתנגסי באמת.‬
‫‫זה נפלא.‬
‫‫מי ידע שהיא אוהבת לנשנש?‬
‫‫אימא.‬
‫‫מספיק.‬
‫‫זה מין כדור חלבון הודי?‬
‫‫לא ממש. לא.‬
‫‫חלבון...‬
‫‫תקשיבי לי.‬
‫‫את צריכה לשוב הביתה.‬
‫‫לראות את אביך.‬
‫‫את לא מרפה.‬
‫‫הוא חולה.‬
‫‫גם אם זה נכון, אבא לא יודה בזה.‬
‫‫אני רצינית, הרפריט.‬
‫‫יש לו גידולים בריאות.‬
‫‫הגיע הזמן להפסיק עם השטויות האלה.‬
‫‫את חייבת לחזור.‬
‫‫אני לא יכולה.‬
‫‫אין לי כוח לשקר כמוך.‬
‫‫- זה עושה קמטים, את יודעת. ‫- לשם זה יש בוטוקס.‬
‫‫אין לי מושג למה את לא מתעמתת איתו.‬
‫‫קל מאוד להעביר ביקורת.‬
‫‫קשה בהרבה להישאר ולעבוד על זה.‬
‫‫לעבוד? איך?‬
‫‫לחיות בשקר?‬
‫‫להעמיד פנים שנפל ונשכב בטעות על אישה אחרת?‬
‫‫מאיפה לדעתך שאר הילדים? מהחסידה?‬
‫‫מספיק.‬
‫‫אז זה לא מספיק, כי את עדיין מבליגה על זה.‬
‫‫לא הכול שחור ולבן.‬
‫‫מה אוכל לעשות?‬
‫‫בגילי? את רוצה שאמצא לי בעל אחר?‬
‫‫אני בטוחה שהרבה גברים ‫רודפים אחרי נשים בנות 60.‬
‫‫תתפלאי.‬
‫‫אז לפחות לא תצטרכי להסתפק בחצי גבר.‬
‫‫את בטח מצטערת שלא ברחת ‫עם קארל מהלגונה כשיכולת.‬
‫‫באמת היה לנו הכול, נכון?‬
‫‫הרווחנו טוב. במזג אוויר נעים. ‫דאגו לכל הצרכים שלנו.‬
‫‫לפעמים אני שואל את עצמי אם נענשנו‬
‫‫כי רצינו יותר מדי, כי היינו חמדנים.‬
‫‫נענשנו?‬
‫‫מי יעניש אותנו?‬
‫‫לא, אני סתם אומר.‬
‫‫אז אתה מאמין באל עכשיו?‬
‫‫אני יודעת שאתה הולך לכנסייה.‬
‫‫לא ברור לי במה אני מאמין.‬
‫‫רק רציתי ללכת לאנשהו, טוב?‬
‫‫כדי לחשוב או לקוות.‬
‫‫אני מרגישה שאני לא מכירה אותך יותר.‬
‫‫כלומר, אתה מעולם לא...‬
‫‫אתה סיפרת את הסיפורים האלה.‬
‫‫אתה סיפרת את כל זה...‬
‫‫- לא. לא. ‫- לפיליפ על אלוהים וישו,‬
‫‫ולכן הוא מצייר ציורים.‬
‫‫בחיים לא דיברתי על דת עם הילדים. למה לי?‬
‫‫בחיים לא אעשה את זה.‬
‫‫אז מאיפה הם קולטים את זה?‬
‫‫אני לא יודע.‬
‫‫אולי הוא קרא על זה באינטרנט. ‫הוא כל הזמן שואל איפה גאס.‬
‫‫טוב? גם הילדים מחפשים תשובות.‬
‫‫עד מתי נגיד רק "בקרוב"?‬
‫‫כמה זמן שצריך.‬
‫‫- אנחנו לא יכולים לקרוא את זה. ‫- יש מישהו...‬
‫‫מה...‬
‫‫אני יודעת בוודאות שהוא עדיין חי.‬
‫‫אני מרגישה שאתה לא מאמין בזה יותר.‬
‫‫היי. סליחה.‬
‫‫יש מישהו שיכול לתרגם?‬
‫‫נצטרך מתורגמן.‬
‫‫מישהו דובר אנגלית.‬
‫‫אני לא...‬
‫‫לעזאזל.‬
‫‫נו, באמת.‬
‫‫אני לא...‬
‫‫זה בסדר.‬
‫‫אי אפשר להמשיך ככה.‬
‫‫אין לנו ממש ברירה.‬
‫‫המתורגמנית כנראה בדרכה לפה.‬
‫‫לא, לא לזה התכוונתי.‬
‫‫אם גאס באמת שם בפנים...‬
‫‫- אל תגיד את זה. ‫- אם זה הוא, נצטרך להתכונן.‬
‫‫מה?‬
‫‫כדאי שנשקול להחזיר את הילדים הביתה. לעזוב.‬
‫‫איך אתה מסוגל לתכנן תוכניות?‬
‫‫כי אנחנו טובעים ואת לא מודעת לזה.‬
‫‫את לא רוצה לדבר על זה אפילו.‬
‫‫לדייזי יש כל מיני בעיות.‬
‫‫אבל אני זה שצריך להתמודד איתן ‫כשמתקשרים מביה"ס או כש...‬
‫‫מה?‬
‫‫כשמה?‬
‫‫הילדים מתקשים, מותק.‬
‫‫הם רוצים לחזור לחברים ולמשפחות שלנו,‬
‫‫אבל הם לא יכולים לומר לך ‫כי הם מרגישים שזו בגידה בך ובגאס.‬
‫‫דייזי אמרה לך את זה?‬
‫‫שניהם. המון פעמים.‬
‫‫דייזי ופיליפ צריכים חיים נורמליים.‬
‫‫נורמליים? בחייך. איך נראים חיים נורמליים?‬
‫‫הם לא נראים ככה.‬
‫‫היי.‬
‫‫- אנחנו צריכים עזרה. ‫- יש לנו עזרה.‬
‫‫יש לנו את אסי. אסי הנפלאה.‬
‫‫יש לנו כסף לכל העוזרות בהונג קונג.‬
‫‫אנחנו והילדים צריכים משפחה.‬
‫‫את כל הזמן דוחה את הקץ, אבל בשלב מסוים,‬
‫‫תצטרכי להודות שלא נוכל להיות פה לנצח.‬
‫‫ברגע שנצא משטח הונג קונג,‬
‫‫ננטוש את בננו בארץ זרה.‬
‫‫ואני לא אעשה את זה. ‫אני בחיים לא אעשה את זה.‬
‫‫תן את הטלפון שלך.‬
‫‫- מה? ‫- אני צריכה את הטלפון שלך.‬
‫‫אני חייבת להתקשר לבת שלי.‬
‫‫זה היה מעניין.‬
‫‫אני...‬
‫‫כן.‬
‫‫היי?‬
‫‫סליחה, שמעתי רעשים מוזרים.‬
‫‫כאילו דוב תוקף אדם מגודל.‬
‫‫לא, זו רק אני.‬
‫‫את חולה?‬
‫‫אני בסדר.‬
‫‫לעזאזל.‬
‫‫סתם בעיות בקיבה.‬
‫‫אני מקיאה כשאני בלחץ.‬
‫‫זה קורה הרבה לאחרונה.‬
‫‫אם לא הייתי עקר, הייתי אומר שאת בהיריון.‬
‫‫מה? לא, לא. זה לא ייתכן, אני...‬
‫‫מתי היה לך מחזור לאחרונה?‬
‫‫שכבת עם מישהו אחר לאחרונה?‬
‫‫באמת, תוכלי לספר לי. ‫לא אמרנו שזה קשר מחייב.‬
‫‫אני לא מצפה שתהיי נאמנה לי או...‬
‫‫נאמנה לך? בדקת פעם אם יש לך בעיות פוריות?‬
‫‫או שסתם הנחת את זה ‫כי אשתך לא נכנסה להיריון?‬
‫‫אל תתעסקי איתי, מרסי. זה לא משחק.‬
‫‫לא תוכלי להתעלם ממני פה.‬
‫‫אני יודעת שאת רעבה.‬
‫‫אני שומעת שכן.‬
‫‫בגלל נשים כמוך, ‫גברים כמו אבא עושים שטויות כאלה.‬
‫‫מתי תביני?‬
‫‫הוא עושה מה שבא לו, ‫מתי שבא לו ועם מי שבא לו. כמו תמיד.‬
‫‫אולי אם היית בן,‬
‫‫הוא לא היה בורח ועושה דברים כאלה.‬
‫‫כן, הנה התחלנו שוב. הכול באשמתי. מה חדש?‬
‫‫הוא אומר שהם מנסים ‫לחלץ אותנו מפה ושנחכה בסבלנות.‬
‫‫ברצינות, העולם דפוק לגמרי.‬
‫‫אף אחד לא עושה מה שצריך.‬
‫‫כולם רק רואים ועושים מה שבא להם,‬
‫‫ומתנצלים אחר כך. ‫למה שאכפה את זה על עוד אדם?‬
‫‫מתי נהיית איומה כל כך? ‫לא ידעתי שאת כזו מפונקת.‬
‫‫זה לא חדש, אימא.‬
‫‫אמרתי את זה במשך שנים.‬
‫‫החברה מפעילה המון לחץ על נשים ללדת ילדים‬
‫‫כדי שיחשבו שהגשימו את עצמן.‬
‫‫מה עם מה שאני רוצה?‬
‫‫אני אוהבת את חיי ועבדתי קשה לשם זה.‬
‫‫ואם דיוויד ימות?‬
‫‫ואם את תמותי?‬
‫‫לא אלד ילדים רק מהפחד שאחד מאיתנו ימות.‬
‫‫למה לא?‬
‫‫נראה לך שאת יודעת מה זו אימהות,‬
‫‫אבל תביני באמת רק אם תנסי.‬
‫‫בדיוק כמו הלבנה הזו. ‫היא פחדה כל כך לטעום מהפיני,‬
‫‫וכשטעמה, התאהבה בזה.‬
‫‫לא כולם אוהבים פיני.‬
‫‫- כולם אוהבים פיני. ‫- אני לא.‬
‫‫גם אני חשבתי דברים כאלה כמוך,‬
‫‫שאני לא רוצה להיות אימא,‬
‫‫שאני לא רוצה להיות אחראית לאדם אחר.‬
‫‫אני יודעת. לא רצית אותי כי לא רצית בת.‬
‫‫לא רציתי שום ילד, בת שלי.‬
‫‫אבל התבגרתי. התאפסתי על עצמי.‬
‫‫הבנתי את חשיבותה של המשפחה‬
‫‫ואז רציתי להעניק אותה לאבא שלך.‬
‫‫לסבא ולסבתא שלך. לעצמי.‬
‫‫בהתחלה תמיד סירבתי לזה,‬
‫‫כי חשבתי שזה מה שמצפים ממני, ‫שזו חובתי, שזה תפקידי בחיי.‬
‫‫אבל בסופו של דבר, הם צדקו.‬
‫‫אם לא הייתי טועמת מהפיני,‬
‫‫את לא היית כאן עכשיו, יקירתי.‬
‫‫אני נכנס, טוב?‬
‫‫לך הביתה לאשתך, דיוויד.‬
‫‫אני לא הולך עד שנברר את העניין. טוב?‬
‫‫שלוש? באמת?‬
‫‫כן, ליתר ביטחון.‬
‫‫לפני כמה דקות, ‫לא חשבת שיש סיכוי בכלל שאני בהיריון.‬
‫‫ועכשיו אני חושב רק על זה.‬
‫‫טוב, אין לי פיפי.‬
‫‫את זה אפשר לפתור בקלות.‬
‫‫תשתי.‬
‫‫עוף ממני.‬
‫‫לך תזדיין.‬
‫‫בבקשה.‬
‫‫בבקשה...‬
‫‫- הלו? ‫- אסי.‬
‫‫היי. תוכלי להעביר לי את דייזי?‬
‫‫כן, גברתי. דייזי!‬
‫‫- מה? ‫- אימא שלך בטלפון.‬
‫‫היא שתתה לי את היאקולט!‬
‫‫השם שלך לא היה עליו.‬
‫‫הוא היה שלי.‬
‫‫אז נקנה עוד. קחי את הטלפון. זו אימא שלך.‬
‫‫הלו?‬
‫‫היי, מתוקה. ‫את שומעת אותי? אין פה קליטה כל כך.‬
‫‫איפה את?‬
‫‫אבא שלך ואני... מטפלים בעניין כלשהו.‬
‫‫אבל רק התקשרתי כי רציתי לומר...‬
‫‫אני מצטערת. ‫אני מצטערת מאוד על אתמול בלילה.‬
‫‫ואני יודעת שהיה לך קשה לאחרונה,‬
‫‫ואני רוצה שתדעי שאני תמיד פה לצידך,‬
‫‫ושתמיד תוכלי לדבר איתי.‬
‫‫בסדר? על כל דבר. על כל מה שתרצי.‬
‫‫בסדר.‬
‫‫יופי.‬
‫‫טוב. נחזור הביתה בקרוב, אז תודיעי לאחיך.‬
‫‫בסדר, אימא. ביי.‬
‫‫טוב...‬
‫‫כל אחד יכול להיות הגבר הזה‬
‫‫הלילה צעיר והמוזיקה רמה‬
‫‫עם קצת מוזיקת רוק‬
‫‫הכול מצוין‬
‫‫את במצב רוח...‬
‫‫אימא.‬
‫‫לריקודים‬
‫‫וכשיש לך הזדמנות‬
‫‫אימא.‬
‫‫את מלכת הריקודים‬
‫‫בחייך, זה לא עוזר. ברצינות.‬
‫‫בסדר. אלוהים!‬
‫‫למה העגילים שלך זולים כל כך?‬
‫‫דיוויד קנה לי אותם ליום ההולדת שלי.‬
‫‫הוא קנה אותם ממכונה אוטומטית?‬
‫‫את אישה נשואה. ‫הוא אמור לקשט אותך ברוב פאר.‬
‫‫אלה יהלומי קוניאק, אימא. אני אוהבת אותם.‬
‫‫הם מעודנים.‬
‫‫נראה כמו אבעבועות באוזניים.‬
‫‫טוב, הם לא היו הבחירה הראשונה שלי.‬
‫‫הוא יודע שהסטייל שלי מינימליסטי‬
‫‫וכנראה רצה לתת לי משהו בסגנון הזה.‬
‫‫נראה לי.‬
‫‫אז תביאי אותו כשתחזרי הביתה.‬
‫‫אקח אותו לתכשיטנים אמיתיים ‫ואראה לו מה לקנות.‬
‫‫ומה דיוויד חושב על כך שאין לכם ילדים?‬
‫‫גם הוא לא רצה אותם.‬
‫‫נו, זה מידע מעניין‬
‫‫שהשמטת בעשר השנים האחרונות.‬
‫‫הוא שינה את דעתו.‬
‫‫הוא לא רצה ילדים ועכשיו הוא רוצה.‬
‫‫הוא עזב אותי.‬
‫‫הוא בטח סתם רוצה להתפרק קצת.‬
‫‫לא, אימא.‬
‫‫זה שונה הפעם.‬
‫‫נו, מה? למה ציפית?‬
‫‫בלי תינוק, אין מה שיחבר ביניכם.‬
‫‫למה את יוצרת לעצמך את הבעיות האלה?‬
‫‫אם דיוויד רוצה משפחה, אל תמנעי את זה ממנו.‬
‫‫לצד מי את?‬
‫‫יודעת מה?‬
‫‫תעשי מה שבא לך. תראי איך את מתנהגת.‬
‫‫מובן לי לגמרי למה בעלך ברח לך.‬
‫‫שם כאן. תאריך כאן. מספר דרכון.‬
‫‫כתובת. קרבתכם למנוח. ‫האם או האב יכולים למלא.‬
‫‫אני אמלא.‬
‫‫- טלפון פה? ‫- כתובת.‬
‫‫תחתום למטה. והתאריך.‬
‫‫רגע.‬
‫‫תאריך.‬
‫‫חתימה.‬
‫‫טוב. בואו איתי.‬
‫‫את יודעת, אני ואשתי...‬
‫‫ניסינו לעשות ילד במשך שנים, ‫אבל לא הצלחנו ו...‬
‫‫והיא נבדקה המון פעמים ו...‬
‫‫כלומר, לה אין שום בעיה, אז מן הסתם...‬
‫‫מן הסתם, זה בגללי. אני...‬
‫‫חושבים שיש לי ספירת זרע נמוכה ו...‬
‫‫אני...‬
‫‫לכן אף פעם לא נזהרתי כשאנחנו... ‫את יודעת, כי...‬
‫‫אני רק אומר שזה בלתי אפשרי בבירור.‬
‫‫בבירור.‬
‫‫טוב, תזכרי שאסור לעשות את זה בתחילת הפיפי,‬
‫‫אלא באמצע.‬
‫‫ואת צריכה לכוון לקצה המקלון‬
‫‫לחמש שניות רצופות לפחות,‬
‫‫אחרת התוצאה לא תהיה מדויקת.‬
‫‫אפשר לעזור?‬
‫‫אני מסתדרת.‬
‫‫אוף. אני די צריך להשתין.‬
‫‫קלירבלו - בדיקת היריון‬
‫‫לאף אחד לא אכפת מה יקרה לנו.‬
‫‫אף אחד לא יחלץ אותנו.‬
‫‫בבקשה! אני אישה מבוגרת.‬
‫‫אני לא יכולה להישאר פה עוד הרבה זמן.‬
‫‫תגידי להם.‬
‫‫הצילו!‬
‫‫תוציאו אותי מפה!‬
‫‫מצטערים, אנחנו עדיין מטפלים בבעיה.‬
‫‫אני לא אמורה להיות פה. בעלי מחכה לי.‬
‫‫בעל?‬
‫‫חשבתי שהיא הבעל.‬
‫‫את אכזרית, את מודעת לזה?‬
‫‫את פשוט נטפלת עוד ועוד.‬
‫‫חבל שלא שלחתי אותך ללימודי דרמה.‬
‫‫לפחות היית לומדת שם ‫להרוויח כסף מההצגות שלך.‬
‫‫ידעת שאדום מנטרל כחול?‬
‫‫כלומר, זה יותר לכיוון אדום שרוף. ‫על גבול הכתום, בעצם. אבל זה עובד.‬
‫‫תמיד היה קשה למצוא איפור לעור חום כשגדלתי.‬
‫‫ייצרו אותו בעיקר לעור לבן.‬
‫‫היו אז 50 גוונים של ורוד ‫ואיזה גוון מוקה אחד שזרקו לעור שחור.‬
‫‫כאילו חשבו שנוכל פשוט לשלב בין השניים,‬
‫‫וככה כל מי שבאמצע תמצא לה את הגוון המושלם.‬
‫‫ובמשך זמן רב, זה מה שעשינו,‬
‫‫כי זה מה שהיה לנו.‬
‫‫לפעמים באה איזו דודה מהודו לביקור‬
‫‫עם בקבוק מייק-אפ של "לאקמה" במזוודה.‬
‫‫לפעמים פשוט טסנו לקנדה ‫כדי ללכת לחנות של "מאק",‬
‫‫כי רק הם מכרו גווני חום.‬
‫‫אבל זה התגלה לנו רק בסוף שנות ה-90.‬
‫‫אבל שנות ה-80,‬
‫‫הן היו שונות.‬
‫‫בזמן שרוב הילדים השתמשו במכחולים ‫כדי לצייר ציורים למקרר,‬
‫‫השתמשתי בהם כדי להתנסות בצבעים.‬
‫‫רוצה לדעת למה הצטרכתי להבין באיפור?‬
‫‫מה את עושה?‬
‫‫למה צריך ללמוד על איפור בכלל?‬
‫‫מספיק.‬
‫‫כדי לנסות ולהסתיר דברים.‬
‫‫מספיק, הרפריט.‬
‫‫רוצה לשמוע סיפור?‬
‫‫טוב.‬
‫‫כשהייתי בת ארבע,‬
‫‫ההורים שלי רבו פעם אחת במשך שעות.‬
‫‫וכשאבא יצא מהחדר שלהם סוף כל סוף,‬
‫‫נכנסתי וראיתי שאימא שלי ‫מכווצת כולה בכורסה שלה וממררת בבכי.‬
‫‫בנוכחותה?‬
‫‫את רוצה לפגוע בכבוד אמך?‬
‫‫ממש פחדתי ולא ידעתי מה לעשות.‬
‫‫אז סתם עמדתי שם.‬
‫‫וכשהורידה את ידיה מפניה, יכולתי לראות‬
‫‫שהיו חבולים לגמרי, וגם הזרועות והצוואר.‬
‫‫היא הרימה את מבטה אליי בתחינה לעזרה.‬
‫‫לא ידעתי איך לעזור.‬
‫‫הייתי בת ארבע.‬
‫‫היא לא רצתה שאבא יכעס עליי.‬
‫‫אבל אחרי מה שנראה כנצח, עלה לי רעיון.‬
‫‫רצתי לשולחן האיפור שלה ‫ופשוט לקחתי בקבוק משם.‬
‫‫ושפכתי את המייק-אפ הנוזלי על קצות האצבעות‬
‫‫וניסיתי למרוח אותו על פניה בטפיחות.‬
‫‫זה לא הצליח. ברור שלא.‬
‫‫אבל עוררתי בה חיוך.‬
‫‫ואז זו נהייתה למסורת בינינו. נכון, אימא?‬
‫‫עזרתי לה להסתיר הכול ‫והיא לימדה אותי להתמקצע בזה.‬
‫‫מרוצה עכשיו?‬
‫‫- כמעט! ‫- תמשוך חזק יותר!‬
‫‫כולן בסדר?‬
‫‫היי! זהירות!‬
‫‫זה שוב נסגר.‬
‫‫לא. לא.‬
‫‫מה קרה?‬
‫‫לאן הם הלכו?‬
‫‫- מה השעה? ‫- לגמרי מאוחר מדי.‬
‫‫- עדיין אין קליטה? ‫- לא.‬
‫‫נגור פה עכשיו, אז נחיה כמו שותפות וזהו.‬
‫‫איזו פינה נייעד לזרה?‬
‫‫זה לא כזה נורא, אימא.‬
‫‫נראה שכן, כי חשת צורך לספר המון‬
‫‫לידידה החדשה שלנו.‬
‫‫המסכנה הזו ביקשה כדור פיני‬
‫‫והצטרכה לשמוע על חיים שלמים.‬
‫‫זה בסדר. אני רגילה לתפקיד השופט...‬
‫‫את כנראה לא רוצה שאהיה אצלך.‬
‫‫לא אמרתי את זה.‬
‫‫נו, זה היה כיף.‬
‫‫אם את חושבת שאני האימא הכי גרועה בעולם.‬
‫‫את חושבת שאת בוגרת כל כך‬
‫‫שאין לך צורך בי או בכל מה שאגיד.‬
‫‫אל תכניסי מילים לפי.‬
‫‫אני יודעת שאני מכבידה עלייך, ילדה.‬
‫‫אני אלך. אני פשוט אירשם למלון.‬
‫‫אם זה מה שאת רוצה.‬
‫‫- בסדר. ‫- בסדר.‬
‫‫אני רק צריכה לשירותים.‬
‫‫לא, לא. רגע. רגע.‬
‫‫אנחנו לא מוכנים. לא...‬
‫‫ואם לא אדע שזה הוא?‬
‫‫היי, די.‬
‫‫אני לא רוצה להיות פה.‬
‫‫היי.‬
‫‫- אני לא יודעת מה אני עושה. ‫- טוב.‬
‫‫מרגרט, תפסיקי.‬
‫‫אנחנו חייבים.‬
‫‫אני יודעת. אני לא יכולה להפסיק.‬
‫‫מרגרט.‬
‫‫- די. ‫- הצחוק לא עובר לי.‬
‫‫בסדר?‬
‫‫בסדר.‬
‫‫אני לא יכול. אני לא יכול.‬
‫‫לא. אני לא יכול.‬
‫‫אני לא יכול.‬
‫‫זה לא הוא.‬
‫‫אז אני...‬
‫‫נתראה בקרוב?‬
‫‫כן. אה, לא. מצטער. ‫אני לא יכול הערב. אני עסוק.‬
‫‫אה, לא. לא התכוונתי ל"בקרוב" באמת.‬
‫‫"בקרוב" בקטע של "בסביבה".‬
‫‫כן. לא, ברור. אני אהיה בסביבה.‬
‫‫אני אהיה בסביבה.‬
‫‫תהיה בחור טוב.‬
‫‫מה זה אומר?‬
‫‫פשוט תהיה בחור טוב.‬
‫‫כן, ברור שאני אהיה בחור טוב. כלומר...‬
‫‫סליחה, פשוט קשה לעכל את כל זה כרגע.‬
‫‫כן, שנינו צריכים קצת זמן כדי לעכל את זה.‬
‫‫כמו שאמרתי, בלי לחץ.‬
‫‫כן.‬
‫‫תודיעי לי מה החלטת?‬
‫‫כן.‬
‫‫לבנדר.‬
‫‫גברתי?‬
‫‫לבנדר מוצלח כמו ארז, ‫אבל יש לו ריח טוב יותר.‬
‫‫נראה שזה קטע חדש.‬
‫‫אולי זה קטע ישן.‬
‫‫זה יסלק את העשים.‬
‫‫מה את עושה?‬
‫‫את לא רואה? יורד מבול!‬
‫‫הרפריט! השתגעת?‬
‫‫יצאת מדעתך?‬
‫‫כל המים נכנסים!‬
‫‫תסגרי את החלונות!‬
‫‫פורי, תסגרי את החלון.‬
‫‫פורי, תסגרי את החלון!‬
‫‫את לא רואה?‬
‫‫זה בסדר. זה בסדר.‬
‫‫הכול יהיה בסדר.‬
‫‫תרגום כתוביות: מירן קראוס‬
‫‫בקרת כתוביות ‫גדי לוי‬