Gusi.
S dovolením.
-S dovolením. -Pojď sem, zlato.
S dovolením.
Gusi, vrať se.
S dovolením.
Stůj, Gusi!
-S dovolením. -No tak, zlato.
Promiňte.
Gusi! Ne, ne. Gusi.
-S dovolením. -Stůj, Gusi.
S dovolením. S dovolením.
Mám tě.
Jestli spadneš tady ze zádě, tak tě to rozseká.
To chceš?
Ne, tebe to rozseká.
Mě ne, tebe to rozseká.
-Ne, tebe. -Ne, tebe.
Mockrát vám děkuji.
Děkuji, omlouvám se.
-Žádný problém. -To nemůžeš.
Nemůžeš takhle utéct. Ne na téhle lodi, jasné?
Drž se u mě, u táty.
Jsme na lodi a všude kolem je voda,
je to moc nebezpečné.
Ne, ne.
Je daný nejzazší termín, po němž začnete dítěti hledat nový domov?
Většina matek to nepodepíše. Myslí si, že se vrátí.
Takže tu nakonec dítě stráví hodně času.
Tudy, prosím.
Další část prohlídky je možná
díky vaší soustavné podpoře sirotčince.
Děláme to rádi...
Podívej se na všechny ty
nikdo je nejí. To mají všichni doma
tolik evropských sýrů, že tenhle bufet nevidí?
Zkusila jsi tuhle burratu? Je tak dobrá.
Jo, že jo?
Musím ještě před koncem roku do Itálie.
Prostě musím.
-Co tím myslíš? To nemůžeš. -Proč ne?
Protože je to nezodpovědné?
Ty jsi letos byla v Itálii dvakrát.
Plus Thajsko, Indie, Austrálie.
Já vím, ale to je jiné.
Protože máš svěřenecký fond?
Nebuď drzá.
Potřebuješ kariéru, nebo alespoň práci.
Pojď, seznámím tě s přáteli.
Asi jsme si špatně přečetli pozvánku.
Voda, víno, děti. Hrozná kombinace.
Jako bychom byli obklopeni obřím bazénem.
Půjdu s Essie.
Ne, ty zůstaneš tady.
Chtěla jsem colu Zero. Tohle je dietní cola.
To není totéž.
Omlouváme se.
Nemůžeš s nimi takhle mluvit.
Žiju tady už dlouho a vím, že jinak to nejde.
Teto Essie!
Vezmu si ho, paní Margaret.
Díky moc, Essie.
Půjdu s tebou, Essie.
Máš štěstí, že s pomocnicí vychází.
Essie je s námi od doby, co se Gus narodil. Je součástí rodiny.
Musela jsem Mercy koupit lístek do Hongkongu.
Bydlela v bytě s matkou.
Hongkong je dost daleko na to, aby přijela za mnou.
Promiňte. Povinnost volá.
Ahoj, jak se máš?
Tys chodila na Kolumbijskou?
Stipendium.
Máš štěstí.
Ne. Měla jsem dobré známky.
Chci říct, že rozhodně nemám štěstí.
Vlastně jsem spíš tak trochu prokletá.
Prokletá?
Hlavně můj obličej, ten je jako nádoba plná neštěstí.
A nejenom můj obličej.
Máma mi nechala před lety vyložit karty
a ty říkaly úplně to samé.
Že se nikdy nevdám, nebudu mít rodinu, umřu osamělá.
Tyhle věci.
Nedostal se na Kolumbijskou tvůj bratr?
Pojedeš za ním?
Jo, asi tam pojedu na podzim s rodiči, až se tam odstěhuje.
Připomeň mi, abych ti představil Antonia.
Vlastní ty nejlepší kluby na Manhattanu.
-Které? -Patří mu... DL...
Pamatuješ, jak jsme tam byli?
No jo, byli jsme...
Co je?
Panebože.
Udělala to.
-Phileno! -To snad ne.
Říkala jsem vám, že je blázen.
O co, že podplavu pod lodí?
Jo, udělej to!
-Udělej to! -Dělej!
Nikdy nebude po tvém.
Jede na slepém koni směrem ke srázu.
Dávej si pozor. Jsi prokletá.
Nikdy se nevdáš, nebudeš mít rodinu.
Dívejte.
Zemřeš sama.
Než skočíš. Seber se! Vždycky bude prokletá!
Narodila ses prokletá. Budeš mít jen smůlu.
Nic jiného nemáš. Dávej si pozor.
Nikdy nebude po tvém. Nikoho s takovou smůlou neznám.
Je připravená.
Dobře.
Nazdárek.
Jak ses sem dostala?
Je tak maličká.
Jako maličký ptáček.
Ne jako Chloé, když se narodila, byla tak k tlustá,
že sestry volaly svoje kolegyně, aby se na ni šly podívat.
Baculatému miminku nikdo neodolá.
Ty faldíky na zápěstích.
Když jsme přijely domů, máma nás na měsíc zavřela v bytě.
Viď?
Nedovolila mi umýt si vlasy,
dávala mi hořký čaj a příšerně nechutnou polévku.
Chudinko.
Tobě polívku nikdo neuvaří.
Ne.
Co se stalo? Jsi v pořádku?
Pojď sem.
Přinesu ti ručník.
Tu máš.
Co se stalo?
To je nadlouho.
Kde máš oblečení?
Donesu ti ho, jestli chceš.
Já jsem Margaret.
-Bílé víno pro dámu. -Děkuji.
Já už si asi víno nedám.
A cosi jahodového pro slečnu.
Chcete ještě něco?
Ne. Díky.
-Vážně? -Děkujeme.
Tak zatím. Ahoj.
Je moc dobře vychovaný.
Ujde to.
Ale ty ne.
Hongkong měl být nový začátek.
Nový začátek?
Ve čtyřiadvaceti?
To si děláš legraci.
Uznávám.
„Uznávám“.
Ty jsi vtipálek.
Líbí se vám v Hongkongu?
Jo.
Někdy se mi stýská, ale znáš to...
Bydlíme na Victoria Peak. Úchvatné výhledy.
Jo.
Nejvyšší koncentrace plešatých bělochů v kabrioletech, co jsem kdy viděla.
Umím říkat nadávky!
Slíbil jsi, že to nebudeš říkat.
Říkala jsem ti, ať to neříkáš před mámou.
Asi to řeknu.
-Já to řeknu. -Hele.
Neříkej to, a už vůbec ne před maminkou.
Stará se o vás ve dne v noci.
-Tak to neříkej, jo? -Jo.
Tak fajn.
Tak moment.
Moment.
Máš sourozence?
Jsem jedináček.
Vážně?
Moje teta má restauraci v Queensu.
Máma jí musela pomáhat a já jsem hlídala její děti.
Mám ráda děti.
Naštěstí, protože ona jich měla snad milion.
Netřes s tím.
Kdybyste...
Kdybyste někdy potřebovala pomoct, jsem k dispozici.
To říkají všichni, ale nikdy to nemyslí vážně.
Já to myslím vážně.
Přestaň s tím třepat.
Někdy si připadám víc mezi svými spíš s dětmi než s dospělými.
Ty vole!
To nic.
Tohle mě jen tak nevyděsí.
Já chci Essie!
Mám tě.
-Já chci Essie! -Ne, ona nemůže.
Maminka tě vezme.
Já chci Essie!
Vezmi mě!
Chce tebe.
Ano, paní.
Tak pojď.
Měl bys poslouchat maminku.
Jsem unavený.
Nech to být. Mac to pobere.
Už to mám.
Nech to tam.
-To je dobrý, zvládnu to. -Můžu vám pomoct?
-Už to mám. -Dobře.
Ahoj, Pinote.
Jak se vede?
Opatrně, Gusi.
-Pojď. -Jdeme.
Jdeme.
Ahoj, Same.
Pane.
Díky.
Nové školní fotky?
Děcka vypadají starší.
Rostou jako z vody, co?
Ano, pane.
Kolik jim je teď?
Devět a sedm, pane.
Devět a sedm.
Ten čas ale letí.
Jako by to bylo včera, když jim bylo šest a osm.
Máš štěstí. Vypadají jako hodné děti.
Děkuji, pane.
Taky se snažíme o dítě.
Jo.
Dřív jsem si myslel, že nemůžu být otec, že na to nejsem.
Ale nevím.
Teď mi přijde, že když má člověk dítě, tak omládne.
Máme složité vztahy v rodině.
Ani se moc nevídáme.
Možná jsem měl loni jet na bratrovu svatbu.
Ale...
Máme složitou minulost.
A rodina Hilary, to je úplné minové pole.
Asi doufáme, že to budeme dělat jinak.
Ano, pane.
Hilary Starrová.
-Pojďte za mnou. -Děkuji.
Ahoj.
Omlouvám se za zpoždění.
Ahoj.
Šla jsem pěšky.
Mají mušle.
Mušle máš rád.
Jaké to bylo?
Srdceryvné a zároveň silně dezinfikované.
Cože?
Hodně se mluvilo, děkovalo, vypisovaly se šeky
a pak nám dávali pochovat miminka.
A pochovala sis ho?
Držela jsem holčičku,
byl jí sotva měsíc a už byla v instituci.
A já jsem...
Jako kdybychom si obě říkaly: „Do prdele!“
Ve smyslu: „Jak jsem se tady, sakra, ocitla?“
Bylo mi jí hrozně líto.
Ne tak, že bych si ji chtěla vzít domů,
spíš tak, že bych ji za 20 let ráda pozvala na drink.
Všechny ostatní ženy samozřejmě
měly v očích něhu a věděly, co říct.
A já jsem...
Co?
Nevím. Já jsem prostě já.
Prostě... já. A to je hrozné.
To jsme si neobjednali.
Říkala jste při rezervaci, že máte výročí.
-To není třeba. -Ne, dej si jednu.
Ne, nemusím.
Cítím se dneska dobře. Prosím?
Dobře, tak si dám. Děkuji.
A pro vás, pane?
Mně stačí voda, díky.
-Asi si dám taky mušle. -Jo?
Tak tedy na mušle.
Na mušle.
-Ať jsou vždycky v nabídce. -Jo.
Po celém tom odpoledni jsem přemýšlela o nás
a o dítěti.
Lidé vždycky říkají, že okamžitě cítili příval lásky.
Když si adoptovali dítě,
tak ho uviděli a hned to prý věděli.
V tu chvíli to věděli. Chápeš?
Ale jak to věděli? A co věděli?
Jo.
Co když nic neucítím?
Ucítíš, až bude tvoje.
Vážně?
Jo. Hele.
Pojď sem.
Až budeme mít dítě, zapomeneme, jak těžké bylo ho získat.
Jo?
Příští měsíc je náš.
Musíme se dál snažit.
Ano?
Ano.
Dobře.
Nemám rád červený jídlo!
Chci něco jinýho!
Máš rád červené jídlo, jahody jsou červené, kečup taky...
Chci smaženou rýži!
Tohle mi nechutná.
Mám ti udělat smaženou rýži?
Ne! Nejsme v restauraci,
aby si objednávali jídlo. Nepracujeme pro ně.
-Ale Essie pro nás pracuje. -Hej!
Essie nám má pomáhat, ne vás rozmazlovat.
Maminka uvařila výborné lasagne,
musíš to spapat.
-Smrdí to. -Já bych si dal rýži, Essie.
Proboha, Philipe.
Kdybych to měl na talíři, tak bych to snědl.
-Snězte tu večeři. -Já nechci.
Tohle je absurdní, Gusi.
Vážně. Tak šup.
Budu počítat do tří.
Jedna, dva...
Ne!
Kurva.
Máš průšvih!
Udělal jsi nepořádek a já to teď musím uklidit.
Zůstaneš tady!
Ani se nehni, slyšíš?
Dokud se nevrátím.
-Ahoj, Christophere. -Ahoj.
Jak mu svědčí to nové žrádlo?
Má tužší bobky, to je dobrý začátek.
Určitě.
Určitě ti nevadí pohlídat ho o víkendu?
Vůbec ne. Užij si pozorování ptáků.
Díky.
Gusi!
Co tady děláš?
Gusi!
Tak hele. Gusi!
Gusi!
Ale ne, kde je Gus?
Tady je!
-Odvedu ho domů. -Dobře.
-Taky jdeš domů? -Hned se vrátím.
-Kdopak to je? -Tak jdeme.
Ahojky.
Ahoj, Pinote.
Tak pojď.
Daisy, je tam Gus?
-Dobře. -Asi ne.
Gusi! Řekla jsem ti, ať nikam nechodíš!
-Děkuji, Hil! -Byl na našem patře.
-To byl teda den. -Dáš si drink?
Váš ledový čaj, pane.
Když byli malí, byla Essie skvělá.
Teď je akorát rozmazluje, udělá pro ně, co si zamanou,
nemají žádnou disciplínu a já musím být ta zlá.
Možná jste ji všichni trochu přerostli.
Možná. Ale nemůžeme ji propustit. Essie patří do rodiny.
Ty to pořád říkáš.
„Essie patří do rodiny.“
Nepatří, a ty to víš.
Bydlí s námi, co se narodil Gus.
Jasně, ale všichni tady mají pomocnici v domácnosti.
Ty ji zaměstnáváš.
Nejste kamarádky.
Musíš nastavit hranice,
jinak nebude vědět, jaká jsou pravidla.
Život tady nepomáhá.
Jsme v Hongkongu, ale někdy mám pocit,
že jsme na maloměstě v Connecticutu.
Vážně. Dneska jsme byli na jachtě a skupina expatů
si tam stěžovala, že jim zrušili obchod,
a přitom si lili kečup na ramen a pokřikovali na svoje pomocnice.
Příšerné.
Copak to máte?
-Smaženou rýži. -Už zase?
Ano!
-Je dobrá? -Jo.
-To je tvůj problém. -Žádná solidarita.
-Vůbec. -Vůbec.
Ahoj, mami!
Už zase beru antikoncepci.
A ví to David?
Já vím. Nerada mu lžu,
ale nevím, jak mu to mám říct.
Nechci tě přemlouvat,
ale řeknu ti to.
Když jsem otěhotněla s Gusem,
nechtěla jsem další dítě.
To jsem netušila.
Stydím se, když to říkám,
ale pořád jsem měla v hlavě hlas,
který říkal: „Já nechci další dítě.“
Jako kdybych si přála, aby nebyl.
Ale pak se narodil, já jsem ho uviděla
a jako první jsem mu řekla: „Promiň.“
Nechci, abys propásla možnost mít děti
jen proto, že si myslíš, že nezvládneš ten chaos.
Zvládneš.
Vím, že to zvládneš.
A co když ne?
Nebo co když spíš nechci?
Sama jsi říkala, že nakonec vždycky obětujeme víc.
Odvedeme víc práce, musíme dělat policajta.
Já tuhle roli hrát nechci.
Myslíš, že ti David nepomůže?
O to nejde...
-Začal zase pít? -Ne!
Ne, je v pohodě.
Opravdu se snaží, už skoro rok nepije.
Rok, to je...
Byl by skvělý táta.
O to nejde. Byl by skvělý,
a proto mám pocit, že se k němu nechovám férově.
Ale oba jsme se shodli,
když jsme se brali.
Nechtěli jsme děti.
A on si to teď rozmyslel
a já mám pocit, že jsem tlačená
do něčeho, co jsem asi nikdy nechtěla.
Můžeš mi koupit tu hru na mobil?
-Ne, teď ne. -Ale říkala jsi, že po večeři.
Daisy, slyšela jsi mámu.
-Mohla bys nás... -Mami, prosím!
-Udělala jsem si všechny úkoly. -Neudělala! Ona lže!
-Neřvi. Dej mi to... -Jak to víš?
-Nejsi se mnou celý den. -Skoro jo!
Musíš tam dát jenom heslo.
Díky, mami.
Promiň.
Šla jsem k Margaret a ta si potřebovala postěžovat,
tak jsme se zapovídaly a ztratila jsem pojem o čase...
Ahoj, Puri.
Než na to zapomenu, potřebuju, abys mi zítra vyzvedla balík.
Musím se převléknout. Omlouvám se!
A cestou trousil drobečky z chleba,
zatímco šli za tátou.
Už zase je v jeho posteli.
Měl bych jí připlatit za to, že mi vrátila manželku.
Dřív jsi tam ležela ty.
Já vím, ale... Prostě nevím.
Děti mají taková období.
Jo, ale...
Přejde to a zapomeneme na to.
Essie, nemusíš to dělat teď večer. Byl to dlouhý den, už to zvládneme.
Děkuji, pane. Dobrou noc.
-Dobrou noc. -Dobrou!
Musíme si lépe nastavit hranice.
Musíme jí je určit.
Tak nastavíme hranice.
Co je?
Já jsem směšná.
Když je spolu vidím, jak se k ní tulí,
nevím, co mě to popadne!
Nikdy jsem nechtěla být matka,
co musí stát dětem neustále za zadkem.
Na to jsem byla příliš zaměstnaná.
Teď jsi taky zaměstnaná.
Ne.
-Jo. -Měla jsem práci.
Ale teď už je to jedno...
Vracíme se domů.
Co je?
Nabídli mi další smlouvu.
Ano, říkali jsme si, že už si to neprodloužím, ale tohle je super.
Ne.
-To nemůžeš. -Margaret!
-Další rok už nezvládnu. -Margaret.
To není fér. Už jsem si začala hledat kancelář.
Domlouvala jsem si na prázdniny schůzky s klienty.
Všichni moji známí z domova jsou ředitelé nebo umělci.
-Tady jsou ženy jen manželky... -Dobře.
...a já už skoro taky.
Nabídli mi další velice štědrý relokační balíček.
Kdybychom chtěli, můžeme...
Tohle je jen proto, že náhodou vyděláváš víc peněz než já.
Ne.
Mám pocit, že se musím vzdát všeho,
co je moje, a že se musím stát...
Stát čím?
Rodinnou účetní.
Tvou účetní.
Vůbec ne.
Jo.
Tobě se nikdy nestýská?
Po domově.
Já nevím.
Líbí se mi náš život tady.
Jídlo, pomocnice, řidiči, to všechno usnadňuje.
Tohle není skutečný život, Clarku.
Na tom není nic špatného, trochu se rozmazlit.
Zasloužíme si to.
Pamatuješ, když jsme sem přijeli?
A vzali jsme děti na tolik míst. Jezdili jsme na výlety do Macaa,
chodili na jídlo do Peninsuly, na noční trh.
Ty noční trh nesnášíš.
Ano, nesnáším noční trh, ale naše děti ho milují, tak ho miluju.
-Ne. Clarku. -Jen o tom přemýšlej.
Přemýšlej o tom, prosím!
Prosím, prosím!
Budu o tom přemýšlet.
Dobře.
Byla jsi?
To je dobrý, udělej se.
-Jsi si jistá? -Jo, jo.
-Jo? -Jo.
Jsi blízko?
Jo.
-Promiň. -Ne, to nic.
To je v pořádku.
Chceš, abych to udělala?
Teď ne.
Určitě?
-Možná. -Dobře.
Dobře.
-Jo. -Dobře.
Jo.
Tak pojďte, děti!
Daisy, jdeme.
Zmeškáš autobus.
Mami! Nemůžu si vzít tohle, mám být vyhynulý tvor!
-To je dneska? -Jo.
-Rozluč se s matkou. -Čau, mami!
Sbohem, zlato.
Miluju tě.
On má sladkost?
-Co? -Měl sladkost.
Nemůže snídat sladkosti.
Dneska jdeme na noční trh, jo?
Jo, v 6.30. Zapomněli jsme na Philipův kostým.
Já myslel, že to je za týden.
Jo, já taky.
Nosorožec nebo třeba pták!
-Sbohem! -Máme ten starý ptačí kostým
z loňského Halloweenu.
Něco vymyslíme.
Mám zpoždění. Uvidíme se pak.
Dobře. Miluju tě.
Miluju tě.
Ahoj, zlato.
Jaký jsi měl den?
Winnie měla průšvih.
Vážně? Kvůli čemu?
Počkej, pomůžu ti.
Proč měla Winnie průšvih?
Políbila Willema na pusu.
Na pusu?
Jo, pořád ho nahání.
To by neměla dělat.
To je hloupé.
Promiň, dneska to nestihnu. Příště?
Promiň! Promiň!
-Nemůžu za to! -Roztrhla jsi mi křídlo!
Máma mi to vnutila!
-Děti! -Je to můj kostým!
-Gus spí. -Je starý a nelíbí se ti!
-To je jedno! -Vypadni!
-Daisy! -Nenávidím tě!
Chcete, abych počkal, pane?
Ne, to je v pořádku, Same.
Myslím, že si odsud vezmu taxík.
Dobře, děkuji, pane.
Tady David Starr.
Prosím, nechte mi vzkaz. Ozvu se.
Promiň, Hilary.
Podle právního musíme vyměnit náušnice kvůli ochranné známce.
-Jaké ochranné známce? -Vypadají jako Mickey Mouse.
Jsou to jen kruhy.
Procházíme jiné možnosti, jestli se chceš podívat.
S těmihle už jsme natočili půlku reklamy,
když je teď vyměníme, nebude to sedět.
Ty odcházíš?
Jo, musím jít. Ty to vyřešíš.
Essie, můžeš to vyprat?
Nosí je tři dny v kuse.
-Ano, paní. -To je večeře?
-Ano, paní. -Neříkala jsem ti to?
Dnes večer vezmu děti ven, není třeba vařit.
Dobře, nachystám se.
Říkala jsem si, že by sis dneska večer mohla vzít volno.
Tak jdeme, děti. Mac už čeká.
-No tak. -Jde i Essie?
-Ne. Essie potřebuje čas pro sebe. -Ještě tohle.
-Chci, aby šla i Essie. -Skvělé. Díky.
-Ahoj, Essie. -Nashle!
-Tak honem, už na nás čeká. -Ahoj.
Ahoj.
Když jsem byla malá, nesnášela jsem mořské plody.
Protože jsem nechtěla jíst nic, co má obličej.
Všechna zvířata mají obličej.
Kuřecí nugety nemají obličej.
Dospělí nejí kuřecí nugety.
No, já nejsem dospělá.
Jsem tak ráda, že jsi přišla. Málem jsem ti nezavolala.
Jsem ráda, že jste zavolala. Neměla jsem žádné plány, takže...
Kde bydlíš?
V Kowloonu.
-To je moje. Já to chci. -Sama?
-Jen já! -Moment.
Po škole mi trvalo asi tři dny, než mi došlo, že musím odjet z New Yorku.
Moje máma a já spolu nemůžeme žít.
Bez táty se spolu nedomluvíme. Jsou rozvedení.
Určitě ti moc chybí.
Ne.
-Možná trochu. -Jasně.
Moji rodiče zemřeli oba během dvou měsíců.
Bylo mi jako tobě.
Jo.
Nikdy nepoznali svoje prarodiče.
Ale já nevím.
Mě a moji sestru měli až po čtyřicítce,
takže se dalo čekat, že o ně přijdeme dřív než ostatní lidé,
což ale neznamená, že mi nechybí.
Někdy, když zazvoní telefon, říkám si: „To volá máma.“
Je hezké myslet si, že jsou naživu.
I když je to na milisekundu.
Je to hezká myšlenka, že vás pořád sledují.
Kouzla jsou všude kolem, když chceš.
-Mami? -Jo?
Myslím, že přestanu jíst maso.
Tomu uvěřím, až to uvidím.
A co hamburgery?
Hamburgerů se klidně vzdám kdykoliv.
-Párek v rohlíku? -Jo, klidně.
A co salámová pizza?
Práce na zkoušku! Mám zaplatit večeři? Pomoc.
Možná si dám nějaké maso. Ale jen v pátek.
Perfektní.
Ne, ne.
Mám to.
-Určitě? -Jistě. Pozvala jsem tě.
-Nevěděla jsem, jestli je to... -Děláš mi laskavost.
Opravdu.
Tak jdeme.
-Kam půjdeme? -Můžeme do zvířecí uličky?
Uvidím králíčky!
-Uvidím štěňátka. -Dobře. Zvládneme oboje.
Chceš vidět to štěně?
Chceš jít dovnitř?
Ano.
Pojďme.
Koukni se.
Můžeme si ji vzít, mami?
Chci psa. Chci štěně.
Chceš štěně?
Táta by to nikdy nedovolil.
Nikdy.
Chci si koupit spoustu králíčků. Milion.
Můžu si koupit králíčka hned?
Jakého králíka chceš?
Červeného.
-Koupíš si červeného? -Jo.
Králíčci můžou být červení?
Jo, jsou i červení.
A rybičku.
Nemáš rád spíš modrou?
-A modrou. -Máš přece rád oranžovou.
Já chci tu oranžovou rybu.
Koupím si tuhle, prosím.
Není to super, Mercy?
Jo, je super.
Zaplatila, ale řekla, že jí dělám „laskavost“.
Znamená to, že to není práce?
-Jen se dívej. -Mami, já chci tuhle.
Ne, táta nechce doma zvířata.
Táta nechtěl štěně.
Kdybychom přinesli domů zvíře, táta se odstěhuje.
A co hada?
Jasně: „Ahoj, tati. Koupili jsme hada.“
Tak šup, jdeme.
Chcete zmrzlinu?
Já chci bubble tea.
Já chci banánový.
Kdo má rád banánový?
Je to hnusný a slizký.
-Ona má ráda banány. -Já taky.
Můžeme se podívat sem?
Slibuju, že nic nekoupím, jen se chci podívat.
-Opravdu? -Chci si prohlédnout figurky.
Dobře.
Můžu ho vzít.
Dobře. Díky.
Jo, najdeme vás.
To je hezké.
Jo.
Nekupujte zvířata!
Podívej se na ty draky.
Ti jsou krásní!
Spousta hraček.
Který z nich se ti líbí?
Líbí se mi ten vlak.
Můžeme tam jít?
-Vlak? -Jo.
-Hej, Philipe, počkej. -Mercy, pospěš si.
Nesahej na to.
-Nevíš, čí to je. -Pusť mě.
Ten náklaďák.
Philipe, kde jsou ty akční figurky?
Možná jsou trochu dál?
Podívej na ty kočičky štěstí. Paráda, co?
Je to super kočka.
Chceš vidět mlýnky?
Ano, prosím.
Chci králíčka.
Chci robota.
Chceš králíčka, nebo robota?
Robota.
Robota? Neslyším tě, co jsi říkal?
Chci robota.
Chci králíčka.
Chceš králíčka? Nevím, jestli ti máma
dovolí mít králíka.
Třeba tam bude robot. Chceš se podívat?
Ano, prosím.
Podívej se.
Ty jsou hezké.
Svítí to?
Chci míč.
Ne.
Pomozte mi, kluci.
Mám to.
Mercy, tady je jeden.
Mercy, našel jsem ho.
Ty máš práci? Ty?
Tady!
Haha
Balónky. Mercy, balónky!
Balónky, balónky.
-Jo, vidím je. -Balónky!
Mám si rovnou říct o peníze? Kolik?
Kde je tvůj bratr?
Byl tady, byl přímo tady.
Gusi?
-Gusi? -Gusi?
Gusi?
Tamhle jsou.
Je všechno v pořádku?
Kde je Gus?
Každičký detail z onoho večera byl rozpitván.
Kde byli. Kam šli.
Kdo tam všechno byl.
Tohle je ta chůva, která ho ztratila.
Chůva, která řekla matce i policii,
že držela chlapce za ruku.
Pravda je, že ho nemohla držet za ruku.
Protože kdyby ho držela za ruku, nezmizel by.
Dokonalá rodina.
Rozbitá její vinou.
Detektiv řekl, že v těchto případech to bývá většinou někdo známý,
příbuzný, soused, kolega.
Řekl policii, že byl na cestě z práce.
I když to byla lež.
Postará se o ni někdo?
Ne.
Hej.
Já jsem David. Slyšel jsem, co se stalo.
Celá se třeseš.
Vezmi si moje sako.
Tady.
Mám někomu zavolat?
Jakže se jmenuješ?
David.
Bydlím ve stejné budově jako Margaret.
Zrovna jsem šel domů... Viděl jsem světla.
Asi bys neměla...
Odvezu tě...
Odvezu tě domů. Pojď.
Měli byste si zkusit odpočinout.
Budeme dál hlídkovat a ráno opět zahájíme pátrání.
Pojď, půjdeme.
To je v pořádku. To nic.
Pojďme.
To je v pořádku. Pojďme.
Překlad titulků: Tereza Tesařová
Kreativní dohled Kateřina Hámová