Gus.
Ursäkta mig.
-Ursäkta. -Kom hit, älskling.
Ursäkta mig.
Gus, kom tillbaka.
Ursäkta.
Stanna, Gus.
-Ursäkta mig. -Kom igen nu, älskling!
Ursäkta mig.
Gus! Nej, nej. Gus.
-Ursäkta mig. -Stanna, Gus.
Ursäkta mig.
Nu fick jag dig.
Hallå, om du ramlar av blir du köttfärs.
Vill du det?
Nej, du blir köttfärs.
-Nej, du. -Nej, du.
Tack så mycket.
Tack, ursäkta.
-Ingen fara -Gör inte så där.
Du kan inte springa iväg sådär. Inte här på båten. Förstår du?
Du stannar hos mig och pappa.
Vi är ombord på en båt med vatten överallt
och det är jättefarligt.
Nej, nej.
Hur länge tar det innan ni börjar söka nytt hem till barnen?
Mammorna vill inte skriva under. De vill återkomma.
Därför stannar barnen ofta här väldigt länge.
Den här vägen.
Nästa del av rundturen är möjlig bara
på grund av era donationer.
Något vi gärna gör är besök...
Titta på all ost som ingen kommer att äta.
Har alla så mycket europeisk ost hemma,
att buffén blir osynlig?
Har du smakat på burratan? Den är så god.
Ja visst.
Jag ska åka till Italien före årets slut.
Jag bara måste.
-Du kan inte. -Varför inte?
För att det är oansvarigt.
Du åkte ju till Italien i år.
Plus Thailand, Indien och Australien.
Men det är annorlunda.
För du är privilegierad?
Var snäll nu.
Du borde satsa på en karriär, eller ett jobb.
Nu ska vi träffa mina vänner.
Jag tror inte att vi läste inbjudan rätt.
Vatten, vin och barn. Vilken hemsk kombination.
Det är mera som att vara i en jättepool.
Jag går till Essie.
Nej, stanna här vännen.
Jag begärde Cola Zero, inte Cola light.
De är olika.
Ledsen, frun.
Du kan inte säga så där.
Det är det enda som fungerar här.
Faster Essie.
Jag tar honom, frun.
Tack så mycket, Essie.
Jag följer med dig.
De kommer så bra överens.
Essie har varit med oss sen Gus föddes. Hon är som en i familjen.
Jag betalade Mercys biljett till Hongkong.
Hon delade lägenhet med sin mamma.
Hongkong låg för långt borta för henne.
Ursäkta mig. Plikten kallar.
Hej. Hur står det till?
-Kul att ses. -Du gick på Columbia?
Stipendium.
Tur för dig.
Nej, jag hade bra betyg.
Jag är allt annat än lyckosam.
Jag har liksom en förbannelse.
Förbannelse?
Mitt ansikte liksom drar till sig olycka.
Inte bara ansiktet.
Mamma lade mina kort i tonåren
och alla sa exakt samma sak.
Inget äktenskap, ingen familj och jag skulle dö ensam.
Den sortens saker.
Din bror kom väl in vid Columbia?
Ska du besöka honom?
Ja, jag följer med mina föräldrar när han flyttar dit.
Jag borde presentera min vän Antonio.
Han äger fina klubbar i Manhattan.
-Vilka? -Han äger...the DL...
Vi åkte dit en sommar.
Ja, visst. Gud...
Vad?
Herregud.
Gör om det där.
Jag sa att hon är galen.
Ska jag simma under båten?
Ja, gör det. Gör det!
-Gör det! -Gör det!
Saker och ting kommer inte att gå din väg.
Hon rider mot ett stup på en blind häst.
Du har en förbannelse över dig.
Inget äktenskap, ingen familj.
Titta.
Du kommer att dö ensam.
Tänk dig för. Ta dig samman. Olyckan ska följa henne.
Du föddes med förbannelsen. Din framtid blir mörk.
Det är ditt öde. Var försiktig.
Du fick ett dåligt ansikte. Otur.
Hon är redo.
Okej.
Hej, du.
Hur hamnade du här?
Jisses, hon är så liten.
Liten som en fågel.
Till skillnad från Chloé, som var så tjock.
Systrarna bad kollegorna att komma och se på henne.
Ja, ja, ingen kan motstå en fet bebis.
De små ID-banden.
När vi kom hem låste min mamma in oss i en månad.
Inte sant?
Jag fick inte tvätta håret,
jag drack beskt te och åt en alldeles vidrig soppa.
Stackare.
Ingen kokar soppa till dig.
Nej.
Vad hände? Mår du bra?
Här.
Du får en handduk.
Här.
Vad hände?
Lång historia.
Var är dina kläder?
Jag kan hämta dem om du vill.
Jag heter Margaret, förresten.
-Vitt vin till damen. -Tack.
Inget mera vin för mig.
Och något jordgubbsaktigt till Madame.
Är det något annat ni behöver?
Nej tack.
-Ja? -Tack.
Vi ses senare. Hejdå.
Väldigt väluppfostrad.
Inte illa.
Inte du.
Hongkong var tänkt som en nystart.
En nystart, verkligen?
24 år gammal?
Du skojar?
Javisst.
"Javisst".
Du är rolig du.
Gillar ni Hongkong?
Ja.
Jag har hemlängtan ibland...
Vi bor på Toppen. Spektakulär utsikt.
Ja.
Största skaran av vita skalliga män i öppna bilar jag någonsin sett.
Jag kan F-ordet.
Du lovade att du inte skulle säga det.
Gus, inte så mamma hör.
Jag tror jag säger det.
-Jag tänker säga det. -Hej.
Säg aldrig så när mamma hör dig.
Hon jobbar så hårt för er.
-Så, säg det aldrig, okej? -Okej.
Okej då.
Vänta lite nu.
Vänta.
Har du syskon?
Enda barnet.
Verkligen?
Moster har restaurang i Queens.
Mamma hjälpte henne, jag skötte kusinerna.
Älskar barn.
Tur, hon hade ungefär sju miljarder.
Sluta skaka.
Om du...
behöver ett handtag nu och då, så hör av dig.
Så säger alla, men ingen menar det.
Jag menar det.
Sluta skaka, Gus.
Jag känner mig mera hemma bland barn än med vuxna.
Åh, fan.
Ingen fara.
Så lite skrämmer mig inte.
Essie! Jag vill vara med Essie!
Jag vill vara med Essie!
Jag har dig.
-Jag vill vara med Essie! -Inte just nu.
Mamma har dig.
Jag vill vara med Essie!
Bär mig!
Kan du ta honom?
Ja, frun.
Kom nu.
Du borde lyssna på din mamma.
Jag är trött.
Ingen fara. Mac kan ta dem.
Det går bra.
Lägg den där.
-Det är bra. -Kan jag hjälpa dig?
Jag klarar mig.
Hej, Pinot.
Hej.
Hur står det till?
Var snäll nu, Gus.
-Kom då. -Kom.
Kom.
Hej, Sam.
Sir.
Tack, kompis.
Nya skolfoton?
Barnen ser äldre ut nu.
De växer upp, va?
Ja, sir.
Hur gamla är de?
Nio och sju, sir.
Nio och sju?
Wow.
Tiden flyger.
Känns som igår när de var sex och åtta.
Du har haft tur. De är fina barn.
Tack, sir.
Vi försöker skaffa barn.
Ja.
Jag trodde att jag inte skulle duga som pappa.
Men jag vet inte.
Ett barn kunde vrida tillbaka klockan.
Mitt familjeförhållande är komplicerat.
Jag ser dem knappt mera.
Jag borde ha gått på min brors bröllop.
Men...
Det ligger så mycket bakom.
Hilarys familj är rena krigszonen.
Vi försöker välja andra vägar.
Ja, sir.
Hej. Hilary Starr.
-Den här vägen varsågod. -Tack.
Hej.
Förlåt att jag är sen.
Hej.
Jag promenerade.
De har musslor.
Du älskar såna.
Så, hur var det?
En blandning av hjärtekänslor och desinfektion.
Vad?
Mycket prat, tack och donationer.
Sen fick man hålla i bebisar.
Höll du en?
En liten flicka.
Knappt en månad och redan i systemet.
Jag bara...
Det var som om vi sa "fan" till varann.
Du vet, "Hur fan hamnade jag här?" Sånt skit.
Tyckte synd om henne.
Inte på ta-henne-hem viset,
mera som att "skall vi ta en drink om 20 år?"
Och alla de andra kvinnorna.
Storögda och säger de rätta sakerna.
Och jag...
Vad?
Jag är bara jag.
Jag är bara jag. Det är hemskt.
Vi beställde inte de där.
Din bokning gällde visst en årsdag.
-Det är bra. -Hils, ta den här.
Jag behöver inget.
Jag är på bra humör. Snälla?
Okej, då tar jag den. Tack.
Något för er, sir?
Jag klarar mig med vatten, tack.
-Jag tar nog också musslor. -Visst.
Nåväl, till musslorna.
Till musslorna.
-Må de alltid finnas på menyn. -Ja.
Jag tänkte på oss i eftermiddags.
Om att få barn,
den plötsliga känslan av kärlek som folk pratar om.
Och de som adopterar...
träffar sitt barn och bara vet.
Just då vet de. Förstår du?
Men hur vet de? Vet vad då?
Ja.
Tänk om jag inte känner något?
Det gör du när det är ditt eget.
Skulle jag?
Hör här.
Kom hit.
När vi väl fått ett barn så har vi glömt hur jävla svårt det var att göra ett.
Okej?
Nästa månad sker det.
Vi måste försöka.
Okej?
Ja.
Okej.
Jag gillar inte röd mat.
Jag vill ha något annat!
Du gillar röd mat, bär och ketchup är röda.
Jag vill ha chow-fan.
Jag tycker inte om det.
Vill du ha chow-fan?
Nej! Det är ingen restaurang.
De kan inte bara beställa mat.
-Men Essie jobbar ju åt oss. -Hallå!
Essie hjälper oss bara. Hon ska inte skämma bort er.
Mammas lasagne är smaskig.
Nu måste du äta upp.
-Den stinker. -Jag vill ha chow-fan.
Herregud, Philip.
Jag skulle inte låta bli att äta om jag fick lite.
-Ät bara upp din mat. -Jag vill inte!
Det här är bara löjligt, Gus.
Kom igen, älskling.
Jag räknar till tre.
Ett, två...
Nej!
Fan.
Nu är du illa ute!
Du rörde till det, jag måste städa upp.
Stå här nu.
Rör dig inte ur fläcken. Förstått?
Vänta här.
-Hej, Christopher. -Hej.
Gillar Pinot den nya maten?
Tja, hon fick fastare bajs, en bra början.
Ja, absolut.
Inget besvär att passa henne över helgen?
Nejdå. Njut av fågelskådningen.
Tack.
Gus!
Vad gör du här?
Gus!
Okej, kompis. Gus!
Gus!
Åh nej! Vart tog Gus vägen?
Där är han ju!
-Jag tar honom hem. -Okej.
-Åker du hem? -Jag kommer sen.
-Hej, vem där? -Kom.
Hej.
Hej Pinot.
Kom igen.
Daisy, är Gus inne?
-Okej. -Nej.
Gus! Jag sa ju till dig att inte gå någonstans!
-Tack! -Han var på vår våning.
-Vilken dag. -Vill du ha en drink?
Ert iste, sir.
Essie var underbar när de var små.
Hon skämmer bort dem och ger dem allt de begär.
Ingen disciplin, jag måste vara skurken.
Ni kanske bara har vuxit ur henne lite.
Kanske, men vi skulle aldrig kunna låta henne gå. Essie tillhör familjen.
Så säger du alltid, inte sant?
"Essie tillhör familjen."
Hon gör inte det. Det vet du.
Hon har bott hos oss sedan Gus föddes.
Jag vet, men alla här har hembiträden.
Hon är anställd.
Inte din vän.
Du måste sätta gränser,
så hon vet vad som gäller.
Stället känns fel.
Hongkong känns ibland
som en småstad i Connecticut.
Jag var på en yacht idag med en massa expatrioter
som gnäller över att Target stängt.
De häller ketchup i sin soppa och skriker åt hembiträdena.
De är hopplösa.
Vad ska vi äta?
-Chow fan, sir -Chow fan igen?
Ja!
-Är det gott? -Ja.
-Där är ditt problem. -Ingen solidaritet.
-Ingen. -Ingen.
Hej, mamma!
Jag äter p-piller igen.
Vet David om det?
Jag vet, jag hatar att ljuga för honom,
men hur ska jag säga det?
Du ska inte lyssna på mig,
men jag ska säga dig.
När jag blev gravid med Gus,
ville jag inte ha flera barn.
Jag visste inte.
Jag känner mig skyldig,
men jag hade en inre röst som sa
"Jag vill inte ha flera barn."
Som att han vore oönskad.
Men sen efter födseln, när jag såg hans ansikte
var det första jag sa "Jag är ledsen."
Jag vill inte att du ska missa chansen att få barn
för att du är rädd för kaoset.
Du klarar det!
Jag vet att du kan.
Och om jag inte kan?
Eller om jag inte vill?
Vi offrar alltid mera till slut, så sa du.
Vi gör mer av jobbet. Vi måste vara skurken.
Jag vill inte ta på mig den rollen.
Tror du inte att David skulle hjälpa?
Nej, det är inte det, utan...
-Dricker han igen? -Nej!
Han är jättebra.
Han försöker verkligen och har varit nykter i nästan ett år.
Jag menar, ett år...
Han skulle bli en bra pappa.
Det är inte det, han skulle vara toppen.
Så det känns oschysst mot honom.
Men vi var båda överens.
Vi var ense när vi gifte oss.
Inga barn.
Nu har han liksom ändrat uppfattning.
Jag känner mig bara pressad
till något jag aldrig har velat.
Mamma, kan du köpa spelet nu?
-Nej, inte nu. -Du lovade efter middagen.
Daisy, lyssna på mamma.
-Kan du vänta... -Snälla?
-Jag gjorde färdigt matten. -Hon ljuger.
-Skrik inte. -Hur kan du veta det?
-Du var borta hela dagen. -Det känns så.
Du behöver bara lägga in lösenordet där.
Tack, mamma.
Jag är så jätteledsen.
Jag var hos Margaret, hon behövde prata
och jag glömde bort tiden.
Hej, Puri. Allt väl?
Jag vill att du hämtar ett paket från Tsim Sha Tsui i morgon.
Jag måste komma ur de här kläderna. Förlåt mig!
Och han strödde ut brödsmulor på stigen
där de följde sin pappa.
Hon ligger i hans säng igen.
Hon borde få dricks. Jag fick min fru tillbaka.
Du brukade ligga där.
Jag vet, men... jag vet bara inte...
Barn går igenom sina olika perioder.
Ja men...
Det går över, sen är det glömt.
Essie, du behöver inte göra det ikväll. Vi klarar oss.
Tack sir. Godnatt.
-God natt. -Natti.
Vi måste sätta skarpare gränser.
De måste bli tydliga för henne.
Då sätter vi gränser.
Vad?
Jag är så löjlig.
När jag ser dem gosa tillsammans,
händer något med mig.
Jag ville aldrig bli en mamma
som måste vara med överallt.
Jag var för upptagen för det.
Du är upptagen nu.
Nej.
-Jo. -Jag hade ett jobb.
Men det kvittar.
Vi åker hem.
Vad?
De erbjöd mig ett kontrakt.
Jag lovade att inte förlänga, men det här är riktigt bra.
Nej.
-Gör inte så. -Margaret.
-Jag orkar inte ett år till. -Margaret!
Det är orättvist. Jag har tittat på lokaler.
Jag har bokat in möten med kunder under semestern.
Alla vänner där hemma är VD:ar, artister.
Och här är kvinnorna bara fruar
och jag lär bli en sådan.
De är villiga att återöppna vårt flyttpaket.
Vi skulle ha råd med...
Det här händer bara för att du råkar tjäna mera pengar än jag.
Nej.
Jag känner att jag måste ge upp allt,
allt som är mitt. Det känns som att jag måste bli...
Bli vad då?
Familjens revisor.
Din revisor.
Inte alls.
Jo.
Saknar du det aldrig?
Hemma?
Jag vet inte.
Jag gillar vårt liv här.
Maten, hembiträdet, chaufförerna gör allt enklare.
Det här är inte det riktiga livet.
Det är inte fel att skämma bort oss.
Inte sant? Vi förtjänar det.
Minns du när vi kom hit?
Vi åkte runt med barnen, reste till Macao.
Eftermiddagste i Peninsula, nattmarknaden.
Du hatar nattmarknaden.
Ja, men våra barn älskar den. Det räcker för mig.
-Nej, Clarke. -Tänk efter nu.
Tänk på saken, snälla.
Snälla!
Jag ska tänka på saken.
Okej.
Kom du?
Kom när du vill.
-Är du säker? -Ja, ja.
-Ja? -Ja.
Är du nära?
Ja.
-Förlåt. -Det är okej.
Det är okej.
Ska jag göra det där?
Inte nu.
Är du säker?
-Kanske. -Okej.
Okej.
Ja, okej.
Ja.
Kom igen, allesammans!
Daisy, kom nu.
Du missar bussen.
Jag kan inte ha den här. Jag ska vara utdöd.
-Är det idag? -Ja.
-Säg hejdå till mamma. -Hejdå!
Hejdå, gubben.
Älskar dig.
Har han en godis?
-Vad? -Han har godis.
Hon får inte ge rent socker.
Nattmarknaden sen?
Vi glömde Philips vetenskapsdräkt.
Jag tog fel på vecka.
Jag också.
Toarullenoshörning eller fågel.
Vi har ju fågeldräkten
från Halloween.
Vi löser det.
Jag blir sen. Vi ses senare.
Okej. Jag älskar dig.
Älskar dig.
Hej älskling.
Hur har du haft det idag?
Winnie åkte dit idag.
Jaså? Vad gjorde hon? Varför då?
Vänta nu. Jag ska hjälpa dig.
Varför åkte Winnie dit?
Hon kysste Willem på munnen.
På munnen?
Ja, hon jagar honom jämt.
Det borde hon inte göra.
Det är dumt.
Ledsen, kan inte ikväll, en annan gång?
Ledsen.
-Är det mitt fel? -Du förstörde vingen!
Mamma tvingade mig.
-Hör ni. -Det är min dräkt.
-Gus sover -Du gillar den inte ens.
-Än sen då? -Gå ut!
Jag hatar dig!
Ska jag vänta, sir?
Nej, det är okej.
Jag tar en taxi härifrån.
Okej. Tack, sir.
Hej, det är David Starr.
Lämna ett meddelande. Jag ringer.
Ursäkta, Hilary.
Vi måste byta ut örhängena på grund av varumärkesproblem.
-Vilket varumärke? -De liknar Musse Pigg.
Simpla öronringar!
Vi söker alternativ, om du vill se.
Vi har gjort mer än halva reklamfilmen med dem.
Det funkar inte att byta ut dem nu.
Hej! Åker du?
Japp, måste åka. Du får lösa det.
Kan du tvätta de här?
Han har haft dem tre dagar i rad.
-Ja, frun. -Är det där middagen?
-Ja. -Sa jag inte till?
Vi äter ute. Du behöver inte laga mat.
Jag ska fixa till mig.
Du kanske ville ta ledigt ikväll.
Okej, då går vi. Mac väntar.
-Kom. -Följer Essie med?
Hon behöver tid för sig själv.
Jag vill att Essie följer med.
-Hejdå. -Hej.
Kom nu, han väntar.
Hejdå.
Jag avskydde skaldjur när jag var liten.
Jag åt inget som hade ett ansikte.
Alla djur har ansikten.
Kycklingnuggets har inte ansikte.
Vuxna äter inte sånt.
Tja, jag är inte vuxen.
Jag är glad att du kom. Jag tänkte inte ringa dig.
Du gjorde rätt. Jag hade inga planer.
Var bor du?
Kowloon.
-Hallå, den är min. -Ensam?
Vänta lite.
Ungefär tre dagar efter college insåg jag att jag behövde lämna New York.
Mamma och jag kan inte bo ihop.
Vi kommunicerade via pappa. De har separerat.
Du måste sakna dem.
Nej.
-Kanske lite. -Okej.
Mina föräldrar dog med två månaders mellanrum.
Jag var också 24.
Ja.
De träffade inte gamlingarna.
Men, jag vet inte.
De fick min syster och mig i 40-årsåldern,
så vi var beredda på att förlora dem tidigt,
men man slutar aldrig att sakna dem.
Ibland när telefonen ringer säger jag "Det är mamma som ringer."
Känns bra att tro att de ännu lever,
om så bara för en millisekund.
Jag tror att de håller ett öga på en.
Magi finns, bara man är öppen.
-Mamma? -Ja?
Jag ska sluta äta kött.
Det vill jag se först.
Hamburgare då?
Jag kan sluta äta hamburgare när jag vill.
-Varmkorv? -Jadå, inga problem.
Men hur blir det med pepperoni-pizza då?
På jobbintervju. Betalar jag för maten? Hjälp.
Jag kanske äter lite kött, men bara på fredagar.
Perfekt.
Nej, nej.
Jag tar det här.
-Säkert? -Ja visst, jag bjöd in dig.
-Jag var osäker om... -Du gör mig en tjänst.
Jag menar det.
Kom igen.
-Vart ska vi åka? -Till Animal Street?
Jag vill se kaniner.
Jag vill se på valpen.
Vill du se valpen?
Vill du gå in?
Ja.
Då går vi.
Titta.
Kan vi få henne, snälla?
Jag vill ha hund. Jag vill ha valp.
Vill du ha en valp?
Din pappa skulle säga nej.
Aldrig.
Jag vill köpa många kaniner. Miljontals kaniner.
Får jag köpa en kanin nu?
Vilken vill du ha?
En röd.
-Vill du ha en röd? -Ja.
Finns det röda kaniner?
Jadå.
Och en guldfisk.
Är inte blå din favoritfärg?
-Och en blå. -Gus, du gillar orange, visst?
Jag vill ha den orangea.
Jag köper den här, tack.
Den är fin.
Ja, den är fin.
Hon betalade men hon sa att jag gör henne en 'tjänst'
Betyder det att det inte är ett jobb?
-Se, inte köpa. -Mamma, den här.
Nej, pappa sa, "Inga djur".
Han sa, "Inga valpar."
Pappa flyttar om vi kommer hem med djur.
En orm kanske?
Säkert. "Hej pappa, vi köpte en orm."
Kom nu så går vi.
Vill ni ha en glass?
Jag tar en boba.
Jag vill ha en med banansmak.
Vem vill ha banan?
Det är bara äckligt.
-Hon gillar banan. -Jag gillar banan.
Kan vi titta här?
Jag ska inte köpa, jag vill bara titta.
Jag vill titta på actionfigurerna.
Okej.
Jag tar honom.
Okej. Tack.
Vi hittar dig.
Den var fin.
Javisst.
Köp inga djur bara.
Kolla in drakarna.
De är så vackra.
Olika leksaker.
Vilken vill du ha?
Jag gillar den med tåget.
Kan vi gå dit?
Den med tåget?
-Philip, sakta ner. -Mercy, skynda dig.
Rör den inte.
-Du vet inte vems det är. -Släpp.
Lastbilen.
Var är actionfigurerna, Philip?
Kanske lite längre bort?
Kolla in lyckokatterna. Det är coola, eller hur?
Katten är cool.
Vill du se kvarnar?
Ja, gärna.
En kanin kanske.
Jag vill ha en robot.
Vill du ha en kanin eller en robot?
En robot.
En robot? Vad sa du?
Jag vill ha en robot.
Jag vill ha en kanin.
En kanin? Jag vet inte om mamma
låter dig få en kanin.
Skall vi se på robotar?
Ja, gärna.
Kolla på de här.
De där är fina?
Lyser de upp?
En boll.
Nej.
Hjälp mig plocka upp dem.
Jag har den.
Mercy, här borta ligger en.
Mercy, jag hittade en.
Har du fått ett jobb? Du??? Haha
Här.
Haha
En ballong. Mercy, en ballong.
Ballong.
-Ja, jag ser, en ballong. -Ballong.
Ska jag ta ut en provavgift? Hur mycket?
Var är din bror?
Han var just här.
Gus?
-Gus? -Gus?
Gus?
Där är de.
Är allt okej?
Var är Gus?
Varje detalj dissekerades om och om igen.
Var de hade varit. Vart de var på väg.
Vem som var där.
Här är hon som tappade bort honom
och sade till mamman och polisen
att hon hållit pojkens hand.
Men hon kunde inte ha hållit hans hand.
För då skulle pojken fortfarande ha varit där.
Den perfekta familjen
hade splittrats av henne.
Detektiven sa: "I sådana här fall är det vanligtvis någon du känner.
Familjen, grannar, arbetskamrater."
Han sade till polisen att han kom från jobbet.
Även om det var en lögn.
Ser någon till henne?
Nej.
Hej.
Jag heter David. Jag hörde vad som har hänt.
Du skakar.
Här, ta min jacka.
Här.
Vill du att jag ringer någon?
Vad heter du, sa du?
David.
Jag bor i samma hus som Margaret.
Jag var på väg hem från... Jag såg ljusen.
Du borde nog inte...
Du får åka med mig.
Vi ser till att du kommer hem. Kom.
Ni borde försöka vila lite.
Vi patrullerar nu och letar vidare i morgon.
Det är dags att gå.
Det är okej.
Kom.
Det är okej, kom. Nu går vi.
Undertexter: Owe Laine
Kreativ ledare Monika Andersson