Gus!
Elnézést!
-Elnézést! -Gyere ide, édesem!
Elnézést!
Gus, gyere vissza!
Elnézést!
Gus, állj meg!
-Elnézést! -Édesem, gyere ide!
Elnézést!
Gus! Ne! Gus!
-Elnézést! Bocsánat! -Gus, állj meg!
Elnézést! Bocsánat!
Megvagy.
Hé, ha beesel a hajó mögé, be leszel darálva.
Ezt akarod?
Te leszel bedarálva.
Én ugyan nem. Te leszel.
-Nem, te. -Nem, te.
Nagyon szépen köszönöm.
Köszönöm, úgy sajnálom!
-Semmi baj. -Nem csinálhatsz ilyet.
Nem tűnhetsz el csak így! Ezen a hajón nem. Rendben?
Velem maradsz vagy apuval.
Egy hajón vagyunk, víz vesz minket körül,
és nagyon veszélyes.
Nem. Nem szabad.
Van végső határidő, amikortól új otthont keresnek egy gyereknek?
A legtöbb anya nem írja alá a papírt. Azt hiszik, visszajönnek.
Ezért a gyermek sokáig itt marad.
Erre jöjjenek!
A túra következő része csak az árvaháznak nyújtott
folyamatos támogatásuk miatt jöhetett létre.
Szeretjük ezt csinálni. Ellátogatni...
Nézd ezt a sok sajtot! És senki nem eszik belőle.
Mindenkinek olyan sok európai sajtja van otthon,
hogy észre sem veszik ezt a kánaánt?
Próbáltad ezt a burratát? Annyira jó!
Ugye?
Még idén el kell jutnom Olaszországba.
Egyszerűen muszáj.
-Hogy érted? Nem teheted. -Miért nem?
Mert felelőtlenség?
Te kétszer is voltál Olaszországban idén.
És Thaiföldön, Indiában, Ausztráliában.
Tudom, de az más.
Mert örökösbébi vagy?
Ne légy otromba!
Karrierre van szükséged, vagy legalább egy munkára.
Gyere, bemutatlak a barátaimnak.
Nem hiszem, hogy jól olvastuk el a meghívót.
Víz, bor, gyerekek – szörnyű kombináció.
Olyan, mintha egy hatalmas medence venne körül.
Essie-vel megyek.
Nem, itt maradsz, kicsim.
Zéró kólát kértem. Ez pedig light kóla.
Nem ugyanaz.
Elnézést, hölgyem!
Nem beszélhetsz így velük.
Elég régóta vagyok itt ahhoz, hogy tudjam, csak így lehet.
Essie néni!
Elviszem őt, Ms. Margaret.
Kösz szépen, Essie.
Veled megyek, Essie.
Szerencséd, hogy kijön a házvezetőnőddel.
Essie Gus születése óta velünk van. Ő már családtag.
Meg kellett vennem Mercy repjegyét Hongkongba.
Egy lakásban élt az anyjával.
Hongkong elég messze volt ahhoz, hogy ne kövessen.
Elnézést! Hív a kötelesség.
Szia! Hogy vagy?
A Columbiára jártál?
Ösztöndíjjal.
Szerencsés vagy.
Nem. Csak jó jegyeim voltak.
Mármint nem vagyok szerencsés.
Igazából elég vicces. El vagyok átkozva.
El vagy átkozva?
Főleg az arcom, mintha vonzaná a szerencsétlenséget.
És nem csak az arcom.
Anyám kártyát vetetett rólam korábban,
és mindig ugyanaz jött ki.
Sosem házasodom meg, sosem lesz családom, és egyedül halok meg.
Ilyesmi.
A te öcsédet most vették fel a Columbiára, ugye?
Meg fogod látogatni?
Igen, majd a szüleimmel megyek, ha odaköltözött.
Emlékeztess, hogy mutassalak be Antoniónak!
Van pár remek klubja Manhattanben.
-Melyikek? -Az övé... a DL...
Nyáron odamentünk, emlékszel?
Te jó ég, persze!
Mi?
Te jó ég!
Csak csináld!
-Philena! -Mi? Te jó...
Mondtam, hogy őrült.
Át merek úszni a hajó alatt?
Igen, csináld! Csináld!
-Csináld! Rajta! -Gyerünk!
Soha nem fognak jól alakulni a dolgaid.
Vak lovon vágtat a sziklaszirt felé.
Óvatosnak kell lenned. El vagy átkozva.
Sosem fogsz megházasodni, sosem lesz családod.
Nézd!
Egyedül halsz meg.
Mielőtt ugranál, tedd össze! Mindig balszerencse fogja sújtani.
Nézd az arcát! Túl hosszú az orra. Látod?
Ez az arc szerencsétlenséget hoz rád.
Óvatosnak kell lenned...
Készen áll.
Oké, jól van.
Hát szia!
Te hogy kerültél ide?
Te jó ég, olyan kicsi!
Apró, mint egy madárka.
Chloéval ellentétben, aki olyan duci volt születésekor,
hogy a nővérek egymásnak mutogatták.
Hát, senki nem tud ellenállni egy duci babának, igaz?
Azok a dagi kis csuklók.
És amikor hazamentünk, anyám bezárt minket egy hónapra.
Nem igaz?
Nem engedte, hogy hajat mossak,
keserű teát itatott velem, és szörnyű leveseket kaptam.
Te szegény!
Neked senki nem készít levest.
Nem.
Mi történt? Jól vagy?
Gyere!
Hozok egy törölközőt.
Tessék!
Mi történt?
Hosszú történet.
Hol van a ruhád?
Elmegyek érte, ha akarod.
Egyébként Margaretnek hívnak.
-Fehérbor a hölgynek. -Köszönöm!
Szerintem elég bort ittam.
És egy epres valamicsoda a Madame-nak.
Kértek még valamit, srácok?
Nem. Köszönöm.
-Igen? -Köszönöm.
Akkor később. Sziasztok!
Jól ki van képezve.
Nem rossz!
Nem úgy, mint te.
Hongkongba jöttem tiszta lappal újrakezdeni.
Tiszta lappal újrakezdeni?
Huszonnégy évesen?
Most viccelsz velem.
Jogos.
„Jogos.”
Vicces vagy.
Szeretitek Hongkongot?
Igen.
Néha hiányzik az otthonom, de tudod...
A Viktória-csúcson lakunk. Csodás a kilátás.
Igen.
Ott van a legtöbb kabriós, kopasz fehér pali, akit valaha láttam.
Tudom a B betűs szót.
Hé, megígérted, hogy nem mondod ki.
Gus, kértelek, hogy ne mondd ezt anya előtt.
Akkor is kimondom.
-Akkor is kimondom. -Hékás!
Ne mondj ilyet! Főleg ne az anyukád előtt.
A lelkét is kiteszi érted.
-Szóval, soha többé ne mondd ki, oké? -Oké.
Rendben, oké.
Mi... várj!
Várj!
Vannak testvéreid?
Egyke vagyok.
Tényleg?
A nagynénémnek étterme van Queensben.
Anyám neki segített, úgyhogy én vigyáztam az unokatesóimra.
Bírom a kölköket.
Ami szerencse, mert volt vagy hétmillió unokatesóm.
Ne rázogasd!
Nézd, ha...
Szükséged van segítségre, vagy egy plusz emberre, én itt vagyok.
Az emberek mindig ezt mondják, de sosem gondolják komolyan.
Én komolyan gondolom.
Ne rázogasd, Gus!
Néha jobban érzem magam gyerekek között, mint felnőttekkel.
Ó, basszus!
Ne aggódj!
Nem ijedek meg ilyen könnyen.
Essie! Essie-t akarom!
Essie-t akarom!
Viszlek.
-Essie-t akarom! -Nem, ő elfoglalt.
Mama visz téged.
Essie-t akarom!
Vigyél!
Téged akar.
Igen, asszonyom.
Gyere szépen!
Fáradt vagyok.
Hagyd csak! Mac majd hozza őket.
Viszem. Semmi baj.
Hagyd csak benne!
-Nem, hagyd! Viszem. -Segíthetek?
-Viszem én. -Oké.
Szia, Pinot!
Hogy vagy?
Csak finoman, Gus! Finoman!
-Gyerünk! -Gyerünk!
Gyere!
Szia, Sam!
Uram!
Kösz, haver.
Új iskolai fotók?
A gyerekek nagyobbnak tűnnek.
Gyorsan nőnek, mi?
Igen, uram.
Hány évesek most?
Kilenc és hét, uram.
Kilenc és hét?
Nahát!
Jézus, repül az idő!
Mintha csak tegnap lettek volna hat és nyolc.
Szerencséd van. Jó gyerekeknek tűnnek.
Köszönöm, uram.
Mi is próbálkozunk a gyerekkel.
Igen.
Úgy értem, régebben azt hittem, nem lehetek apa, nem nekem való.
De nem is tudom.
Azt hiszem, egy gyerekkel visszafordítható az idő.
Bonyolult kapcsolatom van a családommal.
Már nem nagyon találkozunk.
El kellett volna mennem a tesóm esküvőjére tavaly.
De...
Túl sok minden történt.
És Hilary családja persze igazi háborús övezet.
Csupán próbáljuk máshogy csinálni dolgokat.
Igen, uram.
Hilary Starr.
-Kövessen, kérem. -Oké, köszönöm.
Szia!
Bocs, hogy késtem.
Szia!
Sétáltam.
Van kagylójuk.
Imádod a kagylót.
Szóval, milyen volt?
Tudod, szívszorító volt, meg orrfacsaró a fertőtlenítőszag.
Micsoda?
Sok beszélgetés, köszönet, csekkírás,
és a kezedbe nyomják a babákat.
És fogtál egyet?
Egy kislányt,
alig volt egy hónapos, és már intézetben volt.
És tudod, én csak...
Mintha azt mondtuk volna egymásnak: „Bassza meg!”
Tudod, csak hogy: „Hogy kerültél ide?” Ilyen fajta „Bassza meg!”
Úgy sajnáltam őt.
Nem úgy, hogy „haza akarlak vinni”,
inkább „keress fel 20 év múlva, meghívlak egy italra.”
És persze a többi nő, tudod,
könnyes szemmel a megfelelő dolgokat rebegik,
én pedig csak...
Mi?
Nem tudom, én csak én vagyok.
Csak én. Ez szörnyű.
Mi nem rendeltünk ilyet.
A foglalásuk különleges alkalomra szólt.
-Nem, köszönjük. -Hils, vegyél egyet!
Nem, nem kérek.
Ma jól érzem magam. Kérlek!
Oké, akkor elveszem. Köszönöm.
És önnek valamit, uram?
Nem, a víz megteszi, köszönöm.
-Azt hiszem, én is kagylót kérek. -Igen?
Nos, akkor a kagylóra!
A kagylóra!
-Legyenek mindig ott a menün! -Igen.
Ez a délután elgondolkodtatott magunkon,
a gyerekvállaláson,
és azon, hogy az embereket azonnal átjárja a szeretet.
És ha örökbe fogadnak, akkor...
és találkoznak a gyerekkel, csak tudják.
Abban a pillanatban tudják. Érted?
De honnan tudják? Mármint mit tudnak?
Ja.
Mi van, ha én nem érzek semmit?
Majd fogsz, ha a tiédről lesz szó.
Gondolod?
Igen. Nézd!
Add a kezed!
Amikor megszületik a baba, elfelejtjük, milyen kurva nehéz volt összehozni.
Oké?
A jövő hónap a mi hónapunk.
Tovább kell próbálkoznunk.
Oké?
Igen.
Oké.
Nem akarok pirosat enni!
Valami mást akarok!
De szereted a pirosat, az eper is az, a ketchup is...
Chow fant akarok!
Nem szeretem.
Főzzek neked chow fant?
Nem! Ez nem egy étterem,
nem rendelhetnek, mintha nekik dolgoznánk.
-De Essie nekünk dolgozik. -Hé!
Essie segíteni van itt, nem azért, hogy kényeztessen.
Anyukád finom lasagnét csinált,
edd meg szépen!
-Attól még büdös. -Én is ennék chow fant, Essie.
Istenem, Philip!
Csak azt mondom, hogy ha előttem lenne, megenném.
-Csak edd a vacsorádat! -Nem akarom.
Ez nevetséges, Gus.
Tényleg az. Gyerünk, édesem!
Háromig számolok.
Egy, kettő...
Nem!
Ó, basszus!
Most bajban vagy!
Jó nagy kupit csináltál, most takaríthatok fel.
Maradj itt ezen a szent helyen!
És ne mozdulj, értetted?
Majd érted jövök.
-Szia, Christopher! -Szia!
Hogy ízlik Pinot-nak az új étel?
Keményebb a kakija, szóval kezdetnek nem rossz.
Igen, bizony.
Biztos hogy bevállaljátok a hétvégére?
Nem, dehogy, élvezd a madármegfigyelést!
Köszönöm.
Gus!
Mit csinálsz itt?
Gus!
Gus, kishaver!
Gus!
Jaj, ne! Hová tűnt Gus?
Hát itt van!
-Hazaviszem. -Oké.
-Te is hazamész? -Mindjárt jövök.
-Hé, ez ki? -Gyerünk!
Szia!
Szia, Pinot!
Gyerünk!
Daisy, Gus odabent van?
-Oké. -Nem hinném.
Gus! Mondtam, hogy ne menj sehova!
-Hil, köszönöm! -Az én emeletemen volt.
-Istenem, micsoda nap! -Kérsz egy italt?
A jeges teája, uram.
Essie csodás volt velük kiskorukban.
És még mindig „dajkálja” őket, mindent megad nekik,
semmi fegyelem nélkül, és nekem kell a rosszfiúnak lennem.
Talán mind kinőttétek Essie-t egy kicsit.
Talán, de közben sosem tudnám kirúgni. Essie családtag.
Tudod, hogy mindig ezt mondod, ugye?
„Essie családtag, Essie családtag.”
És nem az, ezt te is tudod.
Gus születése óta velünk él.
Tudom, de nézd, itt mindenkinek van házvezetőnője.
A munkaadója vagy.
Nem a barátja.
Meg kell húznod a határokat,
különben nem tudja, mik a szabályok.
Ráadásul itt élünk.
Ez itt Hongkong, és néha olyan érzés,
mintha egy connecticuti kisvárosban élnénk.
Tényleg. Ma egy jachton voltam egy csomó másik itteni amerikaival,
panaszkodnak, hogy nincs Target,
ketchupot raknak a ramenjükbe, és kiabálnak a segítőikkel.
Ez szörnyű.
Mit eszünk, srácok?
-Chow fant, uram. -Megint?
Igen!
-Jó? -Igen.
-Pont ez a bajod. -Nincs szolidaritás.
-Semennyi. -Semennyi.
Szia, anyuci! Helló!
Újra fogamzásgátlót szedek.
David tudja?
Tudom, tudom, utálok hazudni neki,
de nem tudom, hogy közöljem vele.
Úgy értem, nem próbállak meggyőzni,
de akkor is elmondom.
Amikor terhes lettem Gusszal,
nem akartam még egy babát.
Ezt nem tudtam.
Rossz érzés kimondani,
de beragadt egy hang a fejembe,
azt kántálva: „Nem akarok még egyet, nem akarok.”
Mint aki el akarja tüntetni.
De aztán megszületett, megláttam az arcát,
és az első szavam az volt, hogy „Sajnálom!”
Nem akarom, hogy elmulaszd az esélyt, hogy gyereked lehessen, Hill,
csak mert azt hiszed, nem tudod kezelni a káoszt.
Tudod!
Tudom, hogy képes vagy rá.
Mi van, ha mégsem?
Mi van, ha nem akarom tudni?
Mindig mi hozzuk a legtöbb áldozatot, te mondtad.
Mi csináljuk a munka javát, mi vagyunk a rosszfiúk.
És én nem akarok felvállalni egy ilyen szerepet.
Szerinted David nem támogatna?
Nem, nem erről van szó, csak...
-Megint iszik? -Nem!
Nem, ő szuper.
Nagyon igyekszik, majdnem egy éve józan.
Tudod, egyetlen év az...
Remek apa lenne.
Nem erről van szó. Remek lenne,
és pont ezért érzem, hogy igazságtalan vagyok vele.
De megegyeztünk
az esküvőnkkor, hogy ugyanazt akarjuk.
Nincs gyerek.
És most csak úgy meggondolta magát,
én meg úgy érzem, belekényszerít
valamibe, amit sosem akartam.
Anya, megveszed azt a telós játékot?
-Nem, nem most. -Azt mondtad, vacsora után.
Daisy, anyukád mondott valamit.
-Tudnál kicsit... -Anya, kérlek!
-Befejeztem a matekházit. -Nem igaz. Hazudik!
-Ne kiabálj! Add ide! -Honnan tudod?
-Nem voltál velem egész nap. -Pedig tök olyan!
Csak meg kell adni a jelszót.
Köszönöm, anya.
Sajnálom! Úgy sajnálom!
Átmentem Margarethez, és egy csomó minden nyomta a lelkét,
úgyhogy beszélgetni kezdtünk, és nem is figyeltem az időt...
Szia Puri, hogy vagy?
Mielőtt elfelejtem, holnap szeretném, ha felvennél egy csomagot a TST-ben.
Ki kell bújnom ezekből a ruhákból. Bocsánat! Sajnálom!
És útközben elszórták a kenyérmorzsát,
ahogy követték apjukat.
Már megint az ágyában van.
Többet kéne fizetnem neki, visszakaptam a feleségem.
Régebben te feküdtél ott.
Tudom, de ez... Nem is tudom...
Tudod, hogy a gyerekeknek különböző fázisaik vannak.
Igen, de...
Nézd, elmúlik, és elfelejtjük.
Essie, azzal most ne foglalkozz! Zűrös nap volt, megoldjuk.
Köszönöm, uram. Jó éjt!
-Jó éjt! -Jó éjt!
Jobban meg kell húznunk a határokat.
Hogy tudja, meddig mehet el.
Akkor szabjunk határokat!
Mi az?
Nevetséges vagyok.
Amikor látom őket ölelkezni,
nem tudom, mi lel!
Soha nem akartam olyan anya lenni,
aki minden lépésüknél ott akar lenni.
Túl elfoglalt voltam ehhez.
Most is elfoglalt vagy.
Nem igaz.
-De. -Volt egy munkám.
De nem számít, mi...
Megyünk haza.
Mi az?
Új szerződést ajánlottak.
Tudom, megegyeztünk, hogy nem hosszabbítjuk meg, de nagyon jó.
Nem.
-Nem teheted ezt! -Margaret!
-Nem bírok ki még egy évet! -Margaret!
Igazságtalanság ezt kérni tőlem. Már néztem irodahelyiséget.
Már lebeszéltem időpontokat ügyfelekkel az ünnepek alatt.
A barátaim otthon vezérigazgatók, művészek.
-Itt meg a nők csak feleségek... -Oké.
...és én is kezdek az lenni.
Nagyon nagylelkűek, hogy újranyitják az áthelyezési csomagunkat.
Megengedhetnénk magunknak...
Ez csak azért van, mert többet keresel, mint én.
Nem.
Úgy érzem, mindent fel kell adnom,
ami az enyém, úgy érzem, át kell alakulnom...
Átalakulni mivé?
Családi könyvelővé.
A te könyvelőddé.
Nem igaz.
De.
Soha nem hiányzik?
Az otthonunk?
Nem tudom.
Szeretem az életünket itt.
Az ételt, a házvezetőnőt, a sofőrt. Minden könnyebb.
Ez nem a valódi élet, Clarke.
Semmi rossz nincs egy kis kényeztetésben.
Ugye? Megérdemeljük.
Emlékszel rá, mikor megérkeztünk?
Olyan sok helyre elvittük a gyerekeket, kirándulni Makaóba,
teázni a félszigetre, az éjszakai piacra.
Utálod az éjszakai piacot.
Igen, utálom az éjszakai piacot, de a gyerekeink imádják, ezért én is.
-Nem. Clarke! -Csak gondolkodj rajta!
Csak gondold át, kérlek!
Kérlek!
Gondolkodni fogok rajta.
Oké.
Elélveztél?
Ne velem törődj, te élvezz el!
-Biztos? -Igen.
-Igen? -Igen.
Közel vagy?
Igen.
-Bocsi! -Nem, semmi gond.
Semmi gond.
Csináljam azt a dolgot?
Ne most!
Oké. Biztos?
-Talán. -Oké.
Oké.
-Igen. -Oké.
Ez az.
Gyerünk, srácok!
Daisy, siess!
Lekésed a buszt.
Anya, ezt nem vehetem fel, kihalt állatnak kéne lennem!
-Az ma van? -Igen.
-Köszönj el a mamától! -Szia, anya!
De... Szia, édesem!
Szeretlek.
Cukorkát eszik?
-Mi? -Cukorkát evett.
Nem ehet cukrot reggelire.
Este éjszakai piac.
Aha, fél hétkor. Elfelejtettük Philip jelmezét.
Az nem a jövő hétre kell?
Én is azt hittem.
Vécépapír-guriga orrszarvú! Vagy madár.
-Szia! -Legalább van madárjelmezünk
tavaly halloweenról.
Megoldjuk.
Késésben vagyok. Később találkozunk.
Oké. Szeretlek.
Szeretlek.
Szia, kicsim!
Milyen volt a napod?
Winnie ma bajba került.
Igen? Tényleg? Mit csinált?
Várj! Hadd segítsek!
Szóval miért került bajba Winnie?
Megpuszilta Willemet a száján.
A száján?
Igen, folyton üldözi őt.
Nem szép tőle.
Ez butaság.
Sajnálom, ma nem fog menni. Áttehetnénk?
Ne haragudj!
Kiszakítottad a szárnyamat!
Anya vetette fel velem.
-Gus alszik. -A jelmezem!
-Elég! -Régi, és nem is szereted!
Nem érdekel!
-Daisy! -Gyűlöllek!
Szeretné, hogy várjak, uram?
Nem, köszönöm, Sam.
Szerintem innen taxival megyek.
Oké, köszönöm, uram.
Üdvözlöm, ön David Starrt hívta.
Hagyjon üzenetet, és visszahívom.
Sajnálom, Hilary!
A jogi osztály védjegyek miatt kicserélteti a fülbevalókat.
-Milyen védjegy? -Azt mondják, Miki egérre hajaz.
De hát csak karikák.
Hoznak másikakat, ha meg akarod nézni őket.
Több, mint a reklám felét ezekkel forgattuk.
Nem fog egyezni, ha most kicseréljük.
Hé! Elmész?
Igen, mennem kell. Majd megoldod.
Essie, ki tudod mosni ezt?
Három napja ezt hordja.
-Igen, asszonyom. -Ez a vacsora?
-Igen, asszonyom. -Nem mondtam?
Ma elmegyünk vacsorázni, nem kell főznöd.
Oké. Akkor elkészülök.
Arra gondoltam, biztos jól esne neked egy szabad este.
Oké, srácok, menjünk! Mac vár ránk.
-Gyerünk! -Essie is jön?
-Nem. Essie ma szabadnapos. -A Yakultja.
-Akarom, hogy jöjjön. -Szuper. Köszi, Essie.
-Szia, Essie! -Szia!
-Gyerünk, várnak ránk. -Szia, Essie!
Szia!
Gyerekkoromban utáltam a tenger gyümölcseit.
Nem akartam semmit megenni, aminek pofija van.
Minden állatnak van.
A csibefalatoknak nincs.
A felnőttek nem esznek olyat.
Hát, én nem vagyok felnőtt.
Úgy örülök, hogy eljöttél. Hezitáltam, hogy felhívjalak-e.
Örülök, hogy hívtál. Nem volt semmi tervem, szóval...
Hol laksz?
Kaulungban.
-Hé, az az enyém! -Egyedül?
-Igen, egyedül. -Hé, várj!
Egyetem után három napomba telt eldönteni, hogy otthagyom New Yorkot.
Anyával nehezen bírjuk egy légtérben.
Apa nélkül nem megy köztünk a kommunikáció. Szétmentek.
Biztos nagyon hiányoznak.
Nem.
-Talán egy kicsit. -Értem.
Az én szüleim eljátszották velem, hogy két hónap eltéréssel haltak meg.
A te korodban.
Igen.
Sosem találkoztak a nagyszüleikkel.
De nem is tudom.
Már rég a negyvenes éveikben voltak, amikor születtünk,
szóval a nővéremmel tudtuk, hogy hamarabb mennek el,
de attól még ugyanúgy hiányoznak.
Néha amikor csörög a telefon, azt gondolom: „Anyukám hív.”
Jó érzés azt hinni, hogy még élnek.
Még ha csak egy másodpercre is.
Jó arra gondolni, hogy figyelnek téged.
Körbevesz a varázslat, ha nyitott vagy rá.
-Anya! -Igen?
Többé nem akarok húst enni.
Hiszem, ha látom.
És a hamburger?
Simán megvagyok hamburger nélkül.
-És hot dog nélkül? -Anélkül is.
És szalámis pizza nélkül?
Munkaügyi vacsora. Fizessek én?
Lehet, hogy néha eszem majd húst, de csak péntekenként.
Tökéletes.
Nem.
Hagyd csak!
-Biztos? -Igen, persze. Meghívtalak.
-Nem tudtam, hogy ez... -Szívességet teszel nekem.
Tényleg.
Gyerünk!
-Hová megyünk? -Mehetünk az Animal Streetre?
Látni fogok nyuszikat!
-És kiskutyát. -Akár mindkettőt.
Megnézhetem a kutyit?
Be akarsz menni?
Igen.
Menjünk!
Nézd!
Megvehetjük, anya?
Kutyát akarok. Kölyökkutyát akarok.
Akarsz egy kiskutyát?
Apád soha nem engedné meg.
Soha.
Akarok venni egy csomó nyulat. Egymillió nyulat. Igen.
Vehetek most egy nyulat?
Milyen nyulat akarsz?
Pirosat.
-Pirosat vennél? -Igen.
Vannak piros nyulak?
Igen, vannak piros nyulak.
És egy aranyhalat.
Azt hittem, a kék a kedvenc színed.
-És egy kéket. -Gus, a narancssárgát szereted, nem?
A narancssárga halat akarom.
Ezt veszem meg.
Klassz, mi?
Igen, nagyon klassz.
Fizetett, de azt mondta, „szívességet” teszek neki,
akkor nem munkáról van szó?
-Nézelődünk, nem vásárolunk. -Ezt akarom.
Apu azt mondta: „Nincs kisállat.”
Apa azt mondta: „Nincs kutya.”
Apád kiköltözne, ha háziállatot vinnénk haza.
Mi a helyzet a kígyóval?
Miért is ne? „Szia, apa, vettünk egy kígyót.”
Gyerünk! Gyertek, menjünk!
Kérsz fagyit?
Boba teát akarok.
Én banánízűt szeretnék.
Ki akar banánízűt?
Olyan undi és pépes.
-Szereti a banánt. Hagyd! -Szeretem a banánt.
Benézhetünk ide?
Nem fogok semmi venni, csak meg akarom nézni.
-Tényleg? -Látni akarom az akciófigurákat.
Na jó.
Bemegyek vele.
Oké. Köszi.
Majd megkeresünk.
Ez szép.
Igen.
Ne vegyetek kisállatot!
Nézd azokat a sárkányokat!
Azta, azok nagyon szépek.
Mindenféle játékok.
Melyik tetszik?
Tetszik a vonat is.
Átmehetünk oda?
-A vonat? -Igen.
-Hé, Philip, várj! Lassan! -Gyere, Mercy, siess!
Ne fogd meg!
-Nem tudhatod, hogy kié. -Engedj el!
Teherautó.
Philip, hol vannak az akciófigurák?
Talán még kicsit arrébb?
Nézd meg az integető macskákat! Elég menő, nem?
Menő macska.
És a szélmalmok?
Nézzük meg!
Akarok egy nyuszit.
Akarok egy robotot.
Nyuszit akarsz, vagy robotot?
Robotot.
Robotot? Nem hallak, mit mondtál?
Robotot akarok.
Nyuszit akarok.
Nyuszit akarsz? Nem tudom, anyukád
megengedi-e.
Talán ott van robot. Megnézzük?
Igen, légyszi.
Azokat nézd!
Jó kis cuccok.
Világít?
Labdát akarok.
Ne!
Segítsetek, fiúk, szedjük össze!
Megvan!
Mercy, itt van egy.
Mercy, találtam egyet.
Munkát kaptál? Te?
Gyere ide!
Haha.
Lufi! Mercy, lufi.
Lufi, lufi.
-Igen, lufi, látom. -Lufi.
Számítsak fel próbadíjat? Mennyit?
Hol van a testvéred?
Itt volt mellettem.
Gus?
-Gus? -Gus?
Gus?
Ott vannak.
Minden rendben van?
Hol van Gus?
Az este minden részletét újra és újra átvették.
Hogy hol jártak. Hogy merre tartottak.
Hogy ki volt még ott.
Ő az a bébiszitter, aki elvesztette.
A bébiszitter azt mondta az anyának és a rendőröknek,
hogy fogta a kisfiú kezét.
De az igazság az, hogy nem foghatta a kezét.
Mert ha fogta volna, akkor a fiú még mindig itt lenne.
A tökéletes család.
Most tönkrement, miatta.
A nyomozó azt mondta: „Ilyen esetekben általában egy ismerős a tettes.
„Család, szomszédok, munkatársak.”
Azt mondta a rendőröknek, hazafelé tartott a munkából...
Még ha ez hazugság is volt.
A lányról gondoskodtak?
Nem.
Szia!
David vagyok. Hallottam, mi történt.
Te reszketsz.
Tessék, itt a zakóm!
Így ni.
Van valakid, akit felhívhatok?
Mit mondtál, mi a neved?
David.
Margaret szomszédja vagyok.
Épp hazafelé tartottam a... Láttam a fényeket.
Talán inkább nem kellene...
Hé, elviszlek.
Hazaviszlek, rendben? Gyere!
Próbáljanak meg pihenni egy kicsit!
Tovább járőrözünk, és reggel folytatjuk a keresést.
Ideje menni.
Minden rendben.
Gyere!
Semmi baj, gyere! Menjünk!
A feliratot fordította: Rácz Júlia
Kreatív supervisor Petra Nekam