‫‫גאס.‬
‫‫סליחה.‬
‫‫- סליחה. ‫- בוא הנה, מתוק.‬
‫‫סליחה!‬
‫‫גאס, תחזור לפה.‬
‫‫סליחה.‬
‫‫גאס, תעצור!‬
‫‫- סליחה. ‫- בוא כבר, מתוק!‬
‫‫סליחה.‬
‫‫גאס! לא, לא. גאס.‬
‫‫- סליחה. ‫- גאס, תעצור.‬
‫‫סליחה. סליחה.‬
‫‫תפסתי אותך.‬
‫‫היי. אם תיפול מירכתי הספינה, ‫תיקצץ לחתיכות.‬
‫‫רוצה שזה יקרה?‬
‫‫לא, את תיקצצי.‬
‫‫אני לא אקצץ. אתה תיקצץ.‬
‫‫- לא, את. ‫- אתה.‬
‫‫- לא, את. ‫- לא, אתה.‬
‫‫תודה רבה.‬
‫‫תודה. אני מצטערת.‬
‫‫- אין בעיה. ‫- אסור לך.‬
‫‫אסור לך לברוח ככה. לא על הספינה הזו. טוב?‬
‫‫תישאר איתי ועם אבא.‬
‫‫אנחנו על ספינה ומוקפים במים‬
‫‫וזה מסוכן מאוד.‬
‫‫לא. לא, לא, לא.‬
‫‫מונג קוק‬
‫‫יש מועד סופי מסוים ‫שאחריו אפשר לחפש לילד בית חדש?‬
‫‫רוב האימהות לא חותמות על הטופס. ‫הן חושבות שיחזרו.‬
‫‫אז בסופו של דבר, הילד נשאר פה זמן רב.‬
‫‫מכאן, בבקשה.‬
‫‫החלק הבא בסיור קיים רק בזכות‬
‫‫המשך תרומותיכן לבית היתומים.‬
‫‫זה משהו אהוב עלינו. נבקר...‬
‫‫תראי כמה גבינה יש פה. ‫ואף אחד לא אוכל אותה.‬
‫‫לכולם יש בבית כמות כזו של גבינה אירופית,‬
‫‫שהמזנון הזה לא קיים בעיניהם?‬
‫‫טעמת מהבוראטה? היא נהדרת.‬
‫‫נכון?‬
‫‫אני חייבת לנסוע לאיטליה לפני סוף השנה.‬
‫‫אני פשוט חייבת.‬
‫‫- מה? את לא יכולה. ‫- למה לא?‬
‫‫כי זה לא אחראי?‬
‫‫נסעת פעמיים לאיטליה השנה.‬
‫‫ולתאילנד ולהודו ולאוסטרליה.‬
‫‫כן, אבל זה שונה.‬
‫‫כי את ילדת שמנת?‬
‫‫אל תעליבי.‬
‫‫את צריכה קריירה, או לפחות עבודה.‬
‫‫בואי, ניפגש עם החברים שלי.‬
‫‫נראה לי שלא קראנו נכון את ההזמנה.‬
‫‫מים, יין וילדים. שילוב נוראי.‬
‫‫זה כמו להיות בבריכת שחייה ענקית.‬
‫‫אני אלך עם אסי.‬
‫‫לא. תישאר פה, מתוק.‬
‫‫ביקשתי קולה זירו. זה דיאט קולה.‬
‫‫זה לא אותו הדבר.‬
‫‫סליחה, גברתי.‬
‫‫את לא יכולה לדבר אליהם ככה.‬
‫‫חייתי פה מספיק וברור לי שרק ככה צריך.‬
‫‫דודה אסי.‬
‫‫אקח אותו, גברת מרגרט.‬
‫‫תודה רבה, אסי.‬
‫‫אני אלך איתך, אסי.‬
‫‫מזלך שהוא מסתדר עם המטפלת שלך.‬
‫‫אסי נמצאת איתנו מאז שגאס נולד. ‫היא ממש חלק מהמשפחה.‬
‫‫ממש הצטרכתי לממן למרסי טיסה להונג קונג.‬
‫‫היא גרה עם אימא שלה בדירה אחת.‬
‫‫הונג קונג נראתה מספיק רחוקה ‫כדי שלא תצטרף אליי.‬
‫‫תסלחו לי. אין מנוס.‬
‫‫היי, מה נשמע?‬
‫‫- איזה כיף! ‫- אז למדת בקולומביה?‬
‫‫על מלגה.‬
‫‫איזה מזל יש לך.‬
‫‫לא. פשוט ציונים טובים.‬
‫‫אני מתכוונת שמזל בהחלט אין לי.‬
‫‫זה מצחיק, האמת. אני מקוללת קצת.‬
‫‫מקוללת?‬
‫‫אלה בעיקר הפנים שלי. ‫הן נחשבות מועדות לפורענות.‬
‫‫ולא רק הפנים שלי.‬
‫‫אימא סידרה לי קריאה בקלפים בנעוריי‬
‫‫וכולם ניבאו את אותו הדבר בדיוק.‬
‫‫שבחיים לא אתחתן, ‫שלא תהיה לי משפחה, שאמות לבדי.‬
‫‫דבר כזה.‬
‫‫אחיך לא התקבל לקולומביה עכשיו, שלאק?‬
‫‫תבקרי אותו?‬
‫‫כן, אבל אני כנראה אסע עם ההורים ‫כשיעבור לשם בסתיו.‬
‫‫תזכירי לי להכיר לך את החבר שלי אנטוניו.‬
‫‫כמה מטובי המועדונים במנהטן הם שלו.‬
‫‫- איזה? ‫- הוא הבעלים של "די-אל"...‬
‫‫לא זוכר שהיינו שם אז בקיץ?‬
‫‫נכון, אנחנו...‬
‫‫מה?‬
‫‫אלוהים.‬
‫‫פשוט תעשי את זה.‬
‫‫- פלינה! ‫- מה? אלוהים...‬
‫‫אמרתי לכם שהיא משוגעת.‬
‫‫נתערב שאשחה מתחת לספינה?‬
‫‫כן! קדימה!‬
‫‫- קדימה! ‫- קדימה!‬
‫‫שום דבר לא יסתדר לך בחיים.‬
‫‫היא שועטת לעבר תהום על סוס עיוור.‬
‫‫את צריכה להיזהר... את מקוללת.‬
‫‫בחיים לא תתחתני ולא תקימי משפחה.‬
‫‫תראו.‬
‫‫את תמותי לבדך.‬
‫‫לפני שתזנקי. תתאפסי על עצמך! ‫המזל הרע תמיד ירדוף אותה.‬
‫‫נולדת מקוללת. גורלך רק רע ומר.‬
‫‫זה כל מה שצפוי לך. תיזהרי.‬
‫‫שום דבר לא יסתדר לך בחיים. ‫בחיים לא ראיתי מזל רע כל כך.‬
‫‫היא מוכנה.‬
‫‫בסדר, בסדר.‬
‫‫היי לך.‬
‫‫איך הגעת לפה?‬
‫‫בחיי, היא כזאת קטנטנה.‬
‫‫קטנה כמו ציפור.‬
‫‫בניגוד לקלואי, שנולדה שמנה עד כדי כך‬
‫‫שהאחיות קראו לעוד אחיות כדי שיראו אותה.‬
‫‫טוב, אי אפשר לעמוד בפני תינוק שמן, נכון?‬
‫‫עם ידי הבובה הקטנות האלה.‬
‫‫וכשהגענו הביתה, ‫אימא שלי הכניסה אותנו לבידוד לחודש.‬
‫‫נכון?‬
‫‫היא לא הרשתה לי לחפוף את השיער.‬
‫‫היא הלעיטה אותי בתה מר ובמרק מגעיל כל כך.‬
‫‫מסכנה.‬
‫‫אף אחד לא מכין לך מרק.‬
‫‫לא.‬
‫‫מה קרה? את בסדר?‬
‫‫הנה.‬
‫‫אני אביא לך מגבת.‬
‫‫קחי.‬
‫‫מה קרה?‬
‫‫זה סיפור ארוך.‬
‫‫איפה הבגדים שלך?‬
‫‫אני אלך להביא לך אותם, אם תרצי.‬
‫‫אני מרגרט, דרך אגב.‬
‫‫- יין לבן לגברת. ‫- תודה לך.‬
‫‫לא נראה לי שאני צריכה עוד.‬
‫‫ומשהו כלשהו בטעם תות לעלמה.‬
‫‫תרצו עוד משהו? רוצה משהו?‬
‫‫לא. תודה.‬
‫‫- לא? ‫- תודה.‬
‫‫נתראה עוד מעט. ביי.‬
‫‫הוא בהחלט מאולף היטב.‬
‫‫לא רע.‬
‫‫לא אתה.‬
‫‫הייתי אמורה לפתוח דף חדש בהונג קונג.‬
‫‫דף חדש, באמת?‬
‫‫בגיל 24?‬
‫‫את צוחקת עליי.‬
‫‫יש בזה משהו.‬
‫‫משהו.‬
‫‫אתה קורע.‬
‫‫טוב לכם בהונג קונג?‬
‫‫כן.‬
‫‫מתגעגעת הביתה לפעמים, אבל...‬
‫‫אנחנו גרים בפסגה. הנוף מרהיב.‬
‫‫כן.‬
‫‫הריכוז הכי גדול שראיתי בחיי ‫של גברים לבנים וקירחים במכוניות פתוחות.‬
‫‫אני יודע קללה.‬
‫‫היי. הבטחת שלא תגיד את זה.‬
‫‫אמרתי לך לא לומר את זה ליד אימא.‬
‫‫אני חושב שאגיד את זה.‬
‫‫- אני אגיד את זה! ‫- היי.‬
‫‫אסור לומר את זה. בטח שלא ליד אימא.‬
‫‫היא ממש מתאמצת לטפל בך.‬
‫‫- אז אל תגיד את זה בכלל. יש? ‫- טוב.‬
‫‫טוב, בסדר.‬
‫‫מה... רגע.‬
‫‫רגע.‬
‫‫יש לך אחים ואחיות?‬
‫‫אני ילדה יחידה.‬
‫‫באמת?‬
‫‫דודה שלי מנהלת מסעדה בקווינס.‬
‫‫היא הייתה זקוקה לאמי, ‫אז תמיד טיפלתי בבני הדודים.‬
‫‫מתה על ילדים.‬
‫‫וטוב שכך, כי היו לה שבעה מיליארד ילדים.‬
‫‫תפסיק לנער.‬
‫‫תראי, אם...‬
‫‫אם אי פעם תצטרכי עזרה, ‫עוד זוג ידיים, אני בסביבה.‬
‫‫אנשים תמיד אומרים את זה ‫ואף פעם לא ברצינות.‬
‫‫אני לגמרי רצינית.‬
‫‫תפסיק לנער, גאס.‬
‫‫לפעמים נוח לי יותר ‫בחברת ילדים מאשר בחברת מבוגרים.‬
‫‫איזה זין.‬
‫‫אל תדאג.‬
‫‫דבר כזה לא יבהיל אותי.‬
‫‫אסי! רוצה את אסי!‬
‫‫רוצה את אסי!‬
‫‫אני אקח אותך.‬
‫‫- רוצה את אסי! ‫- לא, היא עסוקה.‬
‫‫אימא תיקח אותך.‬
‫‫רוצה את אסי!‬
‫‫תחזיקי אותי!‬
‫‫הוא רוצה אותך.‬
‫‫כן, גברתי.‬
‫‫בוא.‬
‫‫אתה צריך להקשיב לאימא.‬
‫‫אני עייף.‬
‫‫זה בסדר. מאק ייקח אותם.‬
‫‫אני אקח. זה בסדר.‬
‫‫תני אותם למאק.‬
‫‫- לא. זה בסדר. אני אקח. ‫- לעזור לכם?‬
‫‫- אני אקח. ‫- טוב.‬
‫‫היי, פינו.‬
‫‫מה נשמע?‬
‫‫בעדינות, גאס. בעדינות.‬
‫‫- קדימה. ‫- בוא.‬
‫‫קדימה.‬
‫‫היי, סם.‬
‫‫אדוני.‬
‫‫תודה, גבר.‬
‫‫תמונות חדשות מביה"ס?‬
‫‫הילדים נראים גדולים יותר.‬
‫‫הם מתבגרים, מה?‬
‫‫כן, אדוני.‬
‫‫בני כמה הם עכשיו?‬
‫‫בני תשע ושבע, אדוני.‬
‫‫בני תשע ושבע?‬
‫‫וואו.‬
‫‫איך שהזמן רץ.‬
‫‫נראה שהם היו בני שש ושמונה ממש אתמול.‬
‫‫יש לך מזל. הם נראים ילדים טובים.‬
‫‫תודה, אדוני.‬
‫‫אנחנו מנסים לעשות ילד, האמת.‬
‫‫כן.‬
‫‫כלומר, חשבתי פעם שלא אוכל להיות אבא, ‫שאני לא בנוי לזה,‬
‫‫אבל אני לא יודע.‬
‫‫עכשיו נראה לי שילד יעזור ‫להחזיר את הגלגל לאחור.‬
‫‫יש לי מערכת יחסים מסובכת עם המשפחה שלי.‬
‫‫אני כבר בקושי מתראה איתם.‬
‫‫אולי חבל שלא הלכתי לחתונת אחי בשנה שעברה.‬
‫‫אבל...‬
‫‫יש יותר מדי משקעים.‬
‫‫ובמשפחה של הילרי תמיד יש מלחמות, כמובן.‬
‫‫אנחנו כנראה מקווים שנעשה הכול אחרת.‬
‫‫כן, אדוני.‬
‫‫הילרי סטאר.‬
‫‫- בואי, בבקשה. ‫- טוב. תודה.‬
‫‫היי.‬
‫‫מצטערת שאיחרתי.‬
‫‫היי.‬
‫‫הלכתי ברגל.‬
‫‫יש פה צדפות.‬
‫‫אתה אוהב צדפות.‬
‫‫אז איך היה?‬
‫‫אתה יודע, הכול קורע לב ‫ומוצף בחומר חיטוי בו זמנית.‬
‫‫מה?‬
‫‫המון דיבורים ותודות וצ'קים,‬
‫‫ואז שמים לך תינוקות בידיים.‬
‫‫והחזקת אחד?‬
‫‫החזקתי ילדה קטנה,‬
‫‫והיא הייתה בקושי בת חודש וכבר במערכת.‬
‫‫ואני פשוט...‬
‫‫ממש הרגשתי שאנחנו ‫אומרות זו לזו "איזה זין!"‬
‫‫אתה יודע, "איזה זין" ‫בקטע של "איך הגעתי לפה?"‬
‫‫וריחמתי עליה כל כך.‬
‫‫לא בקטע של "בא לי לאמץ אותך",‬
‫‫בקטע של "בעוד 20 שנה, ‫אני אזמין אותך למשקה".‬
‫‫וכמובן, כל שאר הנשים שם,‬
‫‫היו להן דמעות בעיניים והן אמרו הכול נכון,‬
‫‫ואני פשוט...‬
‫‫מה?‬
‫‫לא יודעת. אני סתם מי שאני.‬
‫‫אני פשוט... מי שאני. זה נורא.‬
‫‫לא הזמנו את אלה.‬
‫‫בהזמנה נכתב שהיא לציון אירוע מיוחד.‬
‫‫- אין צורך. ‫- הילס, קחי אחת.‬
‫‫לא, אין לי צורך.‬
‫‫טוב לי היום. בבקשה?‬
‫‫בסדר, אני אקח. תודה.‬
‫‫ומשהו בשבילך, אדוני?‬
‫‫לא, אני אסתפק במים. תודה.‬
‫‫- נראה לי שגם אני אזמין צדפות. ‫- כן?‬
‫‫אז לחיי צדפות.‬
‫‫לחיי צדפות.‬
‫‫- הלוואי שתמיד יהיו בתפריט. ‫- כן.‬
‫‫בכל אופן, בעקבות אחה"צ חשבתי עלינו,‬
‫‫ועל גידול תינוק,‬
‫‫ועל אנשים שמדברים ‫על פרץ האהבה שהם מרגישים מיד.‬
‫‫או כשהם מאמצים, שהם...‬
‫‫הם רואים את ילדם לעתיד ויודעים מיד.‬
‫‫הם יודעים באותו הרגע, אתה יודע?‬
‫‫אבל איך הם יודעים? יודעים מה?‬
‫‫כן.‬
‫‫מה אם אני לא ארגיש כלום?‬
‫‫אני חושב שתרגישי כשזה הילד שלך.‬
‫‫באמת?‬
‫‫כן... תראי.‬
‫‫בואי הנה.‬
‫‫כשיהיה לנו תינוק, ‫נשכח שהתהליך המחורבן הזה היה קשה כל כך.‬
‫‫טוב?‬
‫‫בחודש הבא, זה יקרה.‬
‫‫צריך להמשיך ולנסות.‬
‫‫בסדר?‬
‫‫כן.‬
‫‫טוב.‬
‫‫לא, אני לא אוהב אוכל אדום.‬
‫‫אני רוצה משהו אחר!‬
‫‫אתה אוהב אוכל אדום. ‫הפטל אדום, הקטשופ אדום...‬
‫‫לא! רוצה צ'או פאן!‬
‫‫לא רוצה!‬
‫‫רוצה שאכין צ'או פאן?‬
‫‫לא! אנחנו לא מסעדה.‬
‫‫אין הזמנות אוכל כאילו אנחנו לשירותם.‬
‫‫- אבל אסי כן משרתת אותנו. ‫- היי!‬
‫‫אסי פה כדי לעזור לנו, לא כדי לפנק אותך.‬
‫‫אימא שלך הכינה לזניה טעימה‬
‫‫ואתה חייב לאכול אותה.‬
‫‫- זה דוחה. ‫- אני אשמח לצ'או פאן, אסי.‬
‫‫אלוהים, פיליפ.‬
‫‫אני סתם אומר. ‫אם זה היה מולי, לא הייתי מסרב לזה.‬
‫‫- תאכל את האוכל וזהו. ‫- לא רוצה!‬
‫‫טוב. זה מגוחך, גאס.‬
‫‫באמת שכן. קדימה, מתוק.‬
‫‫אני אספור עד שלוש.‬
‫‫אחת, שתיים...‬
‫‫לא!‬
‫‫איזה זין.‬
‫‫עכשיו הסתבכת!‬
‫‫בוא. לכלכת הכול ‫ועכשיו אני צריכה לנקות את זה.‬
‫‫אז אתה תישאר פה. פה!‬
‫‫ואל תזוז. הבנת?‬
‫‫עד שאני אחזור.‬
‫‫גאס‬
‫‫- היי, כריסטופר. ‫- היי.‬
‫‫פינו מסתדרת עם האוכל החדש?‬
‫‫הקקי שלה מוצק יותר, אז זה כבר טוב.‬
‫‫כן, אין ספק.‬
‫‫באמת לא תהיה לכם בעיה לשמור עליה בסופ"ש?‬
‫‫לא, בטח שלא. תיהנה מהצפרות.‬
‫‫תודה.‬
‫‫גאס!‬
‫‫מה אתה עושה פה?‬
‫‫גאס!‬
‫‫טוב, חמוד. גאס!‬
‫‫גאס!‬
‫‫אוי, לא! לאן נעלם גאס?‬
‫‫הנה הוא!‬
‫‫- אקח אותו הביתה. ‫- טוב.‬
‫‫- אתה חוזר הביתה? ‫- תחזרי מהר.‬
‫‫- היי, מי זה? ‫- בוא.‬
‫‫היי.‬
‫‫היי, פינו.‬
‫‫קדימה.‬
‫‫דייזי, גאס בבית?‬
‫‫- טוב. ‫- לא נראה לי.‬
‫‫גאס! אמרתי לך לא ללכת לשום מקום.‬
‫‫- היל, תודה! ‫- מצאתי אותו בקומה שלי.‬
‫‫- בחיי, איזה יום היה לי. ‫- רוצה לשתות משהו?‬
‫‫התה הקר שלך, אדוני.‬
‫‫אסי טיפלה בהם נפלא כשהיו קטנים.‬
‫‫עכשיו היא רק מפנקת אותם ‫ונותנת להם כל מה שירצו,‬
‫‫בלי שום משמעת, ‫ואני צריכה להתערב ולהיות הרעה.‬
‫‫אולי כולכם כבר לא זקוקים לה כל כך.‬
‫‫אולי, אבל בחיים לא נוכל לוותר עליה. ‫אסי חלק מהמשפחה.‬
‫‫ברור לך שאת תמיד אומרת את זה?‬
‫‫"אסי חלק מהמשפחה".‬
‫‫היא לא. את מודעת לזה.‬
‫‫היא גרה איתנו מאז שגאס נולד.‬
‫‫אני יודעת, אבל לכולם פה יש עוזרות צמודות.‬
‫‫את המעסיקה שלה.‬
‫‫לא חברה שלה.‬
‫‫את צריכה להציב גבולות,‬
‫‫אחרת היא לא תדע מה הכללים.‬
‫‫לא עוזר שזה כאן.‬
‫‫אנחנו בהונג קונג והתחושה לפעמים‬
‫‫היא שעברנו לעיירה קטנה בקונטיקט.‬
‫‫באמת. הייתי ביכטה היום ‫והייתה שם חבורה של תושבי חוץ‬
‫‫שהתלוננו ש"טארגט" חסר להם,‬
‫‫ושפכו קטשופ על הראמן ‫וצעקו על העוזרות שלהם.‬
‫‫אלוהים. אין גרוע מזה.‬
‫‫מה אוכלים, חבר'ה?‬
‫‫- צ'או פאן, אדוני. ‫- שוב צ'או פאן?‬
‫‫יש!‬
‫‫- זה טעים? ‫- כן.‬
‫‫- הנה הבעיה שלך. ‫- אין שום סולידריות.‬
‫‫- אין בכלל. ‫- אין בכלל.‬
‫‫היי, אימא! היי.‬
‫‫חזרתי לקחת גלולות נגד היריון.‬
‫‫דיוויד יודע?‬
‫‫כן, אני יודעת. אני שונאת לשקר לו,‬
‫‫אבל אני לא יודעת איך לספר לו.‬
‫‫טוב, אני לא מנסה לשנות את דעתך,‬
‫‫אבל אני כן אגיד לך משהו.‬
‫‫כשהייתי בהיריון עם גאס,‬
‫‫לא רציתי עוד תינוק.‬
‫‫לא ידעתי את זה.‬
‫‫כלומר, לא נעים לי להודות,‬
‫‫אבל נתקע לי אז קול בראש‬
‫‫שאמר שוב ושוב, "אני לא רוצה עוד תינוק".‬
‫‫כמעט כאילו ייחלתי שייעלם.‬
‫‫אבל אז הוא נולד כמובן וראיתי את פניו,‬
‫‫והמילים הראשונות היו, "אני מצטערת".‬
‫‫ואני לא רוצה שתפספסי ‫את ההזדמנות לגדל ילדים, היל,‬
‫‫רק כי נראה לך שלא תוכלי להתמודד עם הבלגן.‬
‫‫את כן יכולה!‬
‫‫אני יודעת שאת יכולה.‬
‫‫ואם אני לא יכולה?‬
‫‫או לא "יכולה". ואם אני לא רוצה?‬
‫‫אנחנו תמיד מקריבות יותר בסוף. ‫את אמרת את זה.‬
‫‫אנחנו נושאות יותר בנטל. ‫צריכות להיות הרעות.‬
‫‫ואני לא רוצה להיות בתפקיד הזה.‬
‫‫את לא חושבת שדיוויד יתמוך בך?‬
‫‫לא, זה לא העניין. פשוט...‬
‫‫- הוא חזר לשתות? ‫- לא!‬
‫‫לא, הוא נהדר.‬
‫‫הוא ממש משתדל ולא שתה זה שנה כמעט.‬
‫‫טוב, שנה זה...‬
‫‫הוא יהיה אבא נהדר.‬
‫‫זה לא העניין. בעצם, הוא יהיה נהדר,‬
‫‫ולכן אני מרגישה שאני לא הוגנת כלפיו.‬
‫‫אבל שנינו הסכמנו ביחד,‬
‫‫היינו באותו ראש כשהתחתנו.‬
‫‫לא רצינו ילדים.‬
‫‫ועכשיו הוא די שינה את דעתו,‬
‫‫ואני פשוט מרגישה שנכפה עליי‬
‫‫משהו שאולי לא רציתי מעולם.‬
‫‫אימא, תיקני לי את המשחק בטלפון?‬
‫‫- לא. לא עכשיו. ‫- אמרת שאחרי ארוחת ערב!‬
‫‫דייזי, אימא הרגע אמרה לך.‬
‫‫- תני לנו... ‫- אימא, בבקשה?‬
‫‫- סיימתי את כל השיעורים במתמטיקה. ‫- לא, זה שקר!‬
‫‫- מאיפה לך? ‫- אל תצעקי. תני לי.‬
‫‫- היית לידי כל היום? ‫- אני מרגיש שכן!‬
‫‫את רק צריכה להזין שם את הסיסמה.‬
‫‫תודה, אימא.‬
‫‫אני מצטערת. אני ממש מצטערת.‬
‫‫הלכתי למרגרט שרצתה לפרוק דברים מהלב,‬
‫‫ונסחפנו בשיחה ולא שמתי לב לזמן...‬
‫‫היי, פורי. מה נשמע?‬
‫‫לפני שאשכח, ‫אני צריכה שתאספי לי חבילה מחר בצים שא צוי.‬
‫‫אני חייבת להחליף בגדים. מצטערת, מצטערת!‬
‫‫והוא פיזר שובל של פירורי לחם בדרך,‬
‫‫כשהלכו אחר אביהם.‬
‫‫היא שוב במיטה שלו.‬
‫‫אני צריך לשלם לה יותר ‫כי קיבלתי את אשתי בחזרה.‬
‫‫פעם את שכבת שם.‬
‫‫אני יודעת, פשוט... אני לא יודעת.‬
‫‫היי. לילדים יש שלבי התבגרות.‬
‫‫כן, אבל...‬
‫‫תראי, זה יחלוף ואז נשכח מזה.‬
‫‫אסי, את לא צריכה לעשות את זה הלילה. ‫זה היה יום עמוס. אנחנו נטפל בזה.‬
‫‫תודה, אדוני. לילה טוב.‬
‫‫- לילה טוב. ‫- לילה טוב!‬
‫‫אנחנו צריכים להציב גבולות ברורים יותר.‬
‫‫צריך להגדיר לה אותם.‬
‫‫אז נציב גבולות.‬
‫‫מה?‬
‫‫אני כזאת מגוחכת.‬
‫‫כשאני רואה אותו מתכרבל איתה ככה,‬
‫‫משהו פשוט נכנס בי!‬
‫‫בחיים לא רציתי להיות אימא כזו‬
‫‫שחייבת להשתתף בכל רגע בחיי ילדיה.‬
‫‫הייתי עסוקה מדי, עסוקה מדי לזה.‬
‫‫את עסוקה עכשיו.‬
‫‫לא.‬
‫‫- כן. ‫- הייתה לי עבודה.‬
‫‫אבל זה לא משנה, אנחנו...‬
‫‫אנחנו חוזרים הביתה.‬
‫‫מה?‬
‫‫הציעו לי עוד חוזה.‬
‫‫נכון שהסכמנו שאני לא אאריך שוב, ‫אבל זה ממש מוצלח.‬
‫‫לא.‬
‫‫- אתה לא יכול! ‫- מרגרט.‬
‫‫- אני לא יכולה להמשיך לעוד שנה. ‫- מרגרט!‬
‫‫לא פייר לבקש ממני. חיפשתי מקום למשרד.‬
‫‫קבעתי פגישות עם לקוחות בחגים.‬
‫‫כל החברות שלי שם בארץ הן מנכ"ליות ואמניות.‬
‫‫- ופה, הנשים הן סתם רעיות. ‫- בסדר.‬
‫‫ואני נהיית אחת מהן.‬
‫‫הם יחדשו לנו בנדיבות רבה ‫את חבילת הרילוקיישן.‬
‫‫אם נרצה, יהיה לנו כסף ל...‬
‫‫זה קורה אך ורק מפני ‫שאתה במקרה מרוויח יותר ממני.‬
‫‫לא.‬
‫‫אני מרגישה שאני צריכה לוותר על הכול,‬
‫‫על כל מה ששלי, ‫ואני מרגישה שאני חייבת להפוך ל...‬
‫‫להפוך למה?‬
‫‫למנהלת החשבונות של המשפחה.‬
‫‫מנהלת החשבונות שלך.‬
‫‫מה פתאום.‬
‫‫כן.‬
‫‫אתה לא מתגעגע בכלל?‬
‫‫הביתה?‬
‫‫אני לא יודע.‬
‫‫אני אוהב את חיינו כאן.‬
‫‫האוכל, העוזרות, הנהגים. זה מקל על הכול.‬
‫‫אלה לא החיים האמיתיים, קלארק.‬
‫‫מותר לנו להתפנק קצת.‬
‫‫נכון? זה מגיע לנו.‬
‫‫זוכרת שהגענו לפה לראשונה?‬
‫‫ולקחנו את הילדים להמון מקומות. ‫נסענו לטיולים במקאו,‬
‫‫ארוחת ארבע ב"פנינסולה", השוק הלילי.‬
‫‫אתה שונא את השוק הלילי.‬
‫‫כן, אני שונא את השוק הלילי, ‫אבל הילדים שלנו מתים עליו, אז אני מת עליו.‬
‫‫- לא. קלארק. ‫- רק תחשבי על זה.‬
‫‫רק תחשבי על זה, בבקשה!‬
‫‫בבקשה, בבקשה!‬
‫‫אני אחשוב על זה.‬
‫‫בסדר.‬
‫‫גמרת?‬
‫‫אני בסדר. תגמור אתה.‬
‫‫- בטוחה? ‫- כן.‬
‫‫- כן? ‫- כן.‬
‫‫אתה קרוב?‬
‫‫כן.‬
‫‫- מצטער. ‫- זה בסדר.‬
‫‫זה בסדר.‬
‫‫לעשות את הדבר הזה?‬
‫‫לא עכשיו.‬
‫‫טוב. בטוח?‬
‫‫- אולי. ‫- טוב.‬
‫‫טוב. טוב.‬
‫‫- כן. ‫- טוב.‬
‫‫כן.‬
‫‫קדימה, ילדים!‬
‫‫דייזי, קדימה.‬
‫‫תפספסי את האוטובוס.‬
‫‫אימא! אני לא יכול ללבוש את זה. אני נכחד!‬
‫‫- זה היום? ‫- כן.‬
‫‫- תיפרד מאימא. ‫- ביי, אימא!‬
‫‫יש לך... ביי, מתוק.‬
‫‫אוהבת אותך.‬
‫‫יש לו ממתק?‬
‫‫- מה? ‫- היה לו ממתק.‬
‫‫אסור לה לתת לו סוכר בבוקר.‬
‫‫שוק לילי הערב?‬
‫‫כן, ב-18:30. שכחנו מתחפושת המדע לפיליפ.‬
‫‫חשבתי שזה בשבוע הבא.‬
‫‫כן, גם אני.‬
‫‫קרנף מגלילים. או שתהיה ציפור!‬
‫‫- ביי! ‫- יש לנו תחפושת ציפור‬
‫‫מהאלווין הקודם.‬
‫‫נמצא משהו.‬
‫‫אני מאחר. נתראה אחר כך.‬
‫‫טוב. אוהבת אותך.‬
‫‫אוהב אותך.‬
‫‫היי, מתוק!‬
‫‫איך היה היום?‬
‫‫ויני הסתבכה בצרות היום.‬
‫‫כן? באמת? למה?‬
‫‫רגע, רגע. אני אעזור לך.‬
‫‫אז למה ויני הסתבכה?‬
‫‫היא נישקה את וילם על השפתיים.‬
‫‫על השפתיים?‬
‫‫כן, היא תמיד רודפת אחריו.‬
‫‫אסור לה לעשות דבר כזה.‬
‫‫זה טיפשי.‬
‫‫ממש מצטער, לא יכול הערב.‬
‫‫בפעם אחרת? סליחה! סליחה!‬
‫‫- איך זו אשמתי? ‫- עשית לי חור בכנף!‬
‫‫לבשתי אותה בגלל אימא.‬
‫‫- ילדים! ‫- זו התחפושת שלי! די!‬
‫‫- גאס ישן! ‫- היא ישנה ושנואה עלייך!‬
‫‫- אז מה! ‫- דייזי!‬
‫‫שונא אותך!‬
‫‫אתה רוצה שאחכה, אדוני?‬
‫‫לא, אין צורך, סם.‬
‫‫נראה לי שאני אסע מפה במונית.‬
‫‫טוב. תודה, אדוני.‬
‫‫אומהוני'ס‬
‫‫היי, הגעתם לדיוויד סטאר.‬
‫‫נא להשאיר הודעה ואחזור אליכם.‬
‫‫מצטערת, הילרי.‬
‫‫המחלקה המשפטית ביקשה ‫שנחליף את העגילים כי זה סימן מסחר.‬
‫‫- איזה סימן מסחר? ‫- כי זה דומה למיקי מאוס.‬
‫‫הם רק עגילי חישוק.‬
‫‫החלופות טסות לפה, אם תרצי לסקור אותן.‬
‫‫צילמנו יותר מחצי מהפרסומת עם העגילים.‬
‫‫הם לא יתאימו אם נחליף אותם עכשיו.‬
‫‫היי. היי! אתה עוזב?‬
‫‫כן, אני חייב ללכת. תפתרי את זה את.‬
‫‫אסי, תוכלי לכבס את אלה?‬
‫‫הוא לובש אותם כבר שלושה ימים ברציפות.‬
‫‫- כן, גברתי. ‫- זו ארוחת הערב?‬
‫‫- כן, גברתי. ‫- לא אמרתי לך?‬
‫‫אני יוצאת עם הילדים הערב. לא צריך לבשל.‬
‫‫טוב. אני אתכונן.‬
‫‫חשבתי שאולי תרצי לקחת חופש הערב.‬
‫‫טוב, ילדים. קדימה. מאק מחכה.‬
‫‫- קדימה. ‫- אסי באה?‬
‫‫- לא. אסי צריכה קצת זמן לעצמה. ‫- החלב שלו.‬
‫‫- רציתי שאסי תבוא. ‫- תודה, אסי.‬
‫‫- ביי! ‫- ביי!‬
‫‫- הוא מחכה. ‫- ביי, אסי.‬
‫‫ביי.‬
‫‫שנאתי מאכלי ים כאלה כשהייתי ילדה.‬
‫‫כי לא רציתי לאכול שום דבר שיש לו פנים.‬
‫‫לכל החיות יש פנים.‬
‫‫לשניצלונים אין פנים.‬
‫‫שניצלונים זה לא למבוגרים.‬
‫‫טוב, אני לא מבוגרת.‬
‫‫אני שמחה כל כך שבאת. ‫כמעט שלא התקשרתי אלייך.‬
‫‫אני שמחה שהתקשרת. לא היו לי תוכניות, אז...‬
‫‫איפה את גרה?‬
‫‫בקאולון.‬
‫‫- אני רציתי את זה! ‫- לבד?‬
‫‫- לבדי. ‫- רגע.‬
‫‫אחרי הקולג', הבנתי אחרי שלושה ימים בערך ‫שאני צריכה לעזוב את ניו יורק.‬
‫‫אני ואימא לא יכולות לגור ביחד.‬
‫‫התברר שלא נוכל לתקשר בינינו ‫בלי אבא שלי. הם פרודים.‬
‫‫את בטח מתגעגעת אליהם מאוד.‬
‫‫לא.‬
‫‫- אולי קצת. ‫- בטח.‬
‫‫ההורים שלי עשו את הקטע הזה ‫שמתים בהפרש של חודשיים זה מזה.‬
‫‫הייתי אז בגילך.‬
‫‫כן.‬
‫‫לא יצא להם להכיר את סבא וסבתא.‬
‫‫אבל אני לא יודעת.‬
‫‫הם הולידו את אחותי ואותי הרבה אחרי גיל 40,‬
‫‫אז תיארנו לעצמנו שימותו לנו מוקדם מהרגיל,‬
‫‫אבל עדיין הייתי רוצה שיהיו בסביבה.‬
‫‫לפעמים, כשהטלפון מצלצל, ‫אני חושבת, "אימא שלי מתקשרת".‬
‫‫טוב לחשוב שהם עדיין בחיים.‬
‫‫אפילו לשבריר שנייה.‬
‫‫נחמד לחשוב שהם משגיחים עלייך איכשהו.‬
‫‫יש קסם מסביב, אם יש לך ראש פתוח.‬
‫‫- אימא? ‫- כן?‬
‫‫נראה לי שאפסיק לאכול בשר.‬
‫‫אני אאמין רק למראה עיניים.‬
‫‫מה עם המבורגרים?‬
‫‫אני אוכל לוותר על המבורגרים מתי שבא לי.‬
‫‫- ונקניקיות? ‫- כן, אני מסוגלת.‬
‫‫מה לגבי פיצה עם פפרוני?‬
‫‫בהתנסות! לשלם?‬
‫‫אולי אני אוכל קצת בשר, אבל רק בימי שישי.‬
‫‫מושלם.‬
‫‫לא, לא.‬
‫‫זה עליי.‬
‫‫- את בטוחה? ‫- כן, ברור. אני הזמנתי אותך.‬
‫‫- לא הייתי בטוחה שזה... ‫- את עושה לי טובה.‬
‫‫באמת.‬
‫‫קדימה.‬
‫‫- לאן נלך? ‫- אולי לרחוב החיות?‬
‫‫אני אראה ארנבים.‬
‫‫- אני אראה כלבלב. ‫- בסדר, בסדר. נוכל לראות את שניהם.‬
‫‫רוצה לראות את הגור?‬
‫‫רוצה להיכנס?‬
‫‫כן.‬
‫‫קדימה!‬
‫‫תראה.‬
‫‫נוכל לקחת אותה, אימא?‬
‫‫אני רוצה כלב. אני רוצה גור.‬
‫‫אתה רוצה גור?‬
‫‫אבא בחיים לא יסכים.‬
‫‫בחיים לא.‬
‫‫אני רוצה לקנות הרבה ארנבים. ‫מיליוני ארנבים. כן.‬
‫‫אני יכול לקנות ארנב הרגע?‬
‫‫איזה ארנב אתה רוצה?‬
‫‫אדום.‬
‫‫- תקנה ארנב אדום? ‫- כן.‬
‫‫יש ארנבים באדום?‬
‫‫כן, יש ארנבים באדום.‬
‫‫ודג זהב.‬
‫‫חשבתי שאתה הכי אוהב כחול.‬
‫‫- ואחד כחול. ‫- גאס, אתה אוהב כתום. זוכר?‬
‫‫אני רוצה את הדג הכתום.‬
‫‫אני אקנה אותו, בבקשה.‬
‫‫נכון שהוא מגניב, מרסי?‬
‫‫הוא באמת מגניב.‬
‫‫ביקשה "טובה"‬
‫‫זו לא עבודה?‬
‫‫- תביט, אל תקנה. ‫- רוצה את זה.‬
‫‫לא. אבא אמר "בלי חיות".‬
‫‫אבא אמר "בלי גורים".‬
‫‫זה לא משנה. ‫אבא יעזוב את הבית אם נחזור עם חיה.‬
‫‫אולי נחש?‬
‫‫בטח. "היי, אבא. קנינו נחש."‬
‫‫בואו. בואו, כולם. קדימה.‬
‫‫רוצים גלידה?‬
‫‫בא לי באבל טי.‬
‫‫אני רוצה בטעם בננה.‬
‫‫מי רוצה בננה בכלל?‬
‫‫היא רכה ומגעילה כזאת.‬
‫‫- היא אוהבת בננות. עזוב אותה. ‫- גם אני.‬
‫‫נוכל ללכת לשם?‬
‫‫מבטיחה שלא אקנה כלום. אני רק רוצה להסתכל.‬
‫‫- באמת? ‫- רציתי לראות בובות גיבורים.‬
‫‫טוב.‬
‫‫אני אקח אותו.‬
‫‫טוב. תודה.‬
‫‫כן, כבר נמצא אתכם.‬
‫‫זה יפה.‬
‫‫כן.‬
‫‫לא לקנות חיות!‬
‫‫תראו את העפיפונים.‬
‫‫וואו, הם ממש יפים.‬
‫‫כל מיני צעצועים.‬
‫‫איזה מהם אתה אוהב?‬
‫‫אני אוהב את הרכבת.‬
‫‫אפשר לשם?‬
‫‫- הרכבת? ‫- כן.‬
‫‫- היי, פיליפ, חכה. אל תרוץ. ‫- קדימה, מרסי. מהר.‬
‫‫אל תתפוס בזה.‬
‫‫- אתה לא יודע למי זה שייך. ‫- שחררי.‬
‫‫המשאית.‬
‫‫פיליפ, איפה בובות הגיבורים?‬
‫‫אולי קצת בהמשך?‬
‫‫היי. תראה את חתולי המזל. מגניב, לא?‬
‫‫חתול מגניב.‬
‫‫שנראה טחנות רוח?‬
‫‫כן, בבקשה.‬
‫‫אני רוצה ארנב.‬
‫‫אני רוצה רובוט.‬
‫‫אתה רוצה ארנב או רובוט?‬
‫‫רובוט.‬
‫‫רובוט? אני לא שומעת. מה אמרת?‬
‫‫אני רוצה רובוט.‬
‫‫אני רוצה ארנב.‬
‫‫רוצה ארנב? לא יודעת אם אימא שלך‬
‫‫תרשה לך ארנב.‬
‫‫אולי יש שם רובוט. שנראה?‬
‫‫כן, בבקשה.‬
‫‫תראה את אלה.‬
‫‫הם יפים.‬
‫‫זה נדלק?‬
‫‫אני רוצה כדור.‬
‫‫לא.‬
‫‫תעזרו לי. מהר, תרימו אותם.‬
‫‫תפסתי אותם.‬
‫‫מרסי, יש פה אחד.‬
‫‫מרסי, מצאתי אחד.‬
‫‫את מצאת עבודה? את?!‬
‫‫פה!‬
‫‫חחח‬
‫‫בלון. מרסי, בלון.‬
‫‫בלון, בלון.‬
‫‫- כן, אני רואה אותו. בלון. ‫- בלון.‬
‫‫לדרוש תשלום על ההתנסות? כמה?‬
‫‫היי, איפה אחיך?‬
‫‫הוא היה פה. ממש פה.‬
‫‫גאס?‬
‫‫- גאס? ‫- גאס?‬
‫‫גאס?‬
‫‫הנה הם.‬
‫‫הכול בסדר?‬
‫‫איפה גאס?‬
‫‫כל פרט מאותו ערב נותח שוב ושוב.‬
‫‫איפה היו. לאן התכוונו ללכת.‬
‫‫מי עוד היה מסביבם.‬
‫‫זו הבייביסיטר שאיבדה אותו.‬
‫‫הבייביסיטר שסיפרה לאימא ולמשטרה‬
‫‫שהיא החזיקה בידו של הילד.‬
‫‫אבל לא ייתכן שהיא החזיקה בידו.‬
‫‫כי אם הייתה מחזיקה בידו, הילד היה נשאר פה.‬
‫‫המשפחה המושלמת.‬
‫‫שעכשיו נהרסה בגללה.‬
‫‫החוקר אמר, "במקרים כאלה, זה לרוב אדם מוכר.‬
‫‫"קרוב משפחה, שכן, מישהו מהעבודה."‬
‫‫הוא סיפר למשטרה שהיה בדרכו הביתה מהעבודה.‬
‫‫אף שזה היה שקר.‬
‫‫מישהו דואג לה?‬
‫‫לא.‬
‫‫היי.‬
‫‫אני דיוויד. שמעתי מה קרה.‬
‫‫תראי, את רועדת.‬
‫‫הנה, תתכסי בז'קט שלי.‬
‫‫ככה.‬
‫‫את צריכה שאתקשר למישהו?‬
‫‫איך אמרת שקוראים לך?‬
‫‫דיוויד.‬
‫‫אני גר בבניין של מרגרט.‬
‫‫הייתי בדרך הביתה מ... ‫וראיתי את האורות המהבהבים.‬
‫‫אולי לא כדאי לך...‬
‫‫היי, אני אקח אותך.‬
‫‫אולי אני אקח אותך הביתה? בואי.‬
‫‫כדאי שתנסו לנוח.‬
‫‫נסייר עוד באזור ונמשיך בחיפושים בבוקר.‬
‫‫צריך ללכת.‬
‫‫זה בסדר.‬
‫‫בואי.‬
‫‫זה בסדר, בואי. בואי נלך.‬
‫‫תרגום כתוביות: מירן קראוס‬
‫‫בקרת כתוביות ‫גדי לוי‬