Лікарка, відома своєю благодійністю,
наїхала на пішоходів біля фруктового ринку,
вбила трьох, поранила п'ятьох.
Після довгих змін лікарка дрімала в ординаторській,
потім їхала додому.
У той день вона не дрімала.
Вона їхала
на день народження дочки й заснула за кермом.
Тоді вона не доїхала до вечірки і вже ніколи
не святкувала іменини дочки.
Той день став іншою річницею.
Такою, яку лікарка воліла б не відмічати.
Троє пілотів летіли в малому літаку надто близько до підйомника.
Тоді був густий туман, що впливав на видимість.
Вони не бачили вагонів, що везли лижників на гору,
і праве крило літака врізалося у сталеві дроти.
Канатна дорога впала з 80 метрів,
враз убивши всіх 20 пасажирів.
Потім один із пілотів дзвонив сім'ям загиблих,
але йому ніхто не відповів.
12-річний хлопчик пошкодив своєму брату-близнюку
сьомий шийний хребець, що паралізувало його від шиї.
Попри прохання матері не буянити,
вони грали у звичну гру.
Столик, на який він упав, завжди там стояв.
Вони були однакові, але з тієї миті
їхні життя не мали жодної схожості.
Ці історії завжди зосереджені на жертві.
А того, хто наробив біди, не згадують.
Ніхто не хоче чути про дитину, що скалічила брата,
водійку, що заснула за кермом,
чи пілотів, що збили канатну дорогу.
Але я хочу дізнатися про винуватців…
Усе сталося так швидко.
Хочу дізнатися про людей, що стали причиною горя.
Таких людей, як я.
Їх пробачили?
Вони живуть далі?
Я щомиті думаю про скоєне.
Я щомиті думаю про вас.
Що ви робите…
Як у вас справи…
І як ви живете далі…
Попри те, що я зруйнувала ваше життя.
ПЕРЕПЛЕТЕНІ ДОЛІ
Я говорила з флористом… Вони все підтвердили
й доставлять їх уже завтра, якщо подбаєте,
щоб зранку їх хтось зустрів.
Ви говорили з закладом про розміщення банера?
Так. Якщо повісимо його не біля виходів, проблем не буде.
Чудово.
Ось фінальне меню для вас.
Ентоні, напевно, найкращий.
А що привело вас у Гонконг?
Чоловік отримав підвищення за кордоном. Типово, еге ж?
Ви працюєте?
Працювала. Так.
Я не домогосподарка.
Вибачте, я не натякала на це…
Даруйте. Для мене це болюча тема.
Я ландшафтна архітекторка.
Проектую сади для людей.
Але тут із цим важко. Ні в кого нема землі.
Ну, це Гонконг.
Який милий хлопчик.
У мене племінник його віку, він ніяк не може всидіти на місці.
То що думаєте?
Він прекрасна дитина.
Я про меню.
- Усе добре. - Ви закінчили? Я хочу додому.
Майже. У нас іще кілька справ, добре?
- Ще кілька хвилин, люба. - Боже, у вас така гарна дочка.
Вона так схожа на вас. У вас лише двоє дітей?
Марґарет?
- Покажіть остаточний список гостей. - Так, так, звісно.
Я не друкувала, подивіться на планшеті.
Це всі, хто буде.
Іноді хтось не приходить в останню мить, але навряд чи таке станеться.
Багато людей.
Ви ще не бачили весілля, яке ми влаштували минулого тижня.
Там було пів міста.
Великі вечірки завжди лякають,
але моя команда буде вас підтримувати в усьому.
Ми влаштували купу вечірок,
повірте, це найкращий заклад у місті.
Але тут що більше, то краще,
бо буде трохи сумно, якщо людей замало.
Все-таки вашому чоловіку 50, це варто відзначити,
і щойно всі планування будуть позаду,
ви чудово проведете час.
- Сподіваюся, ваша правда. - Так і є. Вечірка буде прекрасна.
- Ми поїдемо додому. - Добре.
Ходімо, Дейзі.
Який гарний малюнок.
Напевно, це ти й сестра, і твоя мама?
А це хто?
Це Ґас.
- Хто такий Ґас? - Дейзі, ходімо.
Даруйте, нам час іти.
Дякую.
- Звісно. - Ходімо.
Бувайте.
ПІК
- Знаю, але нічим не допоможу. - Чому?
Бо це твій проєкт.
Тітко Гіларі! Потримайте двері!
- Будь ласка! - Чекайте. Не біжіть.
Діти. Діти! Що я казала…
А ти…
отримала запрошення на день народження Кларка?
Так. Ми не зможемо прийти. У нас плани.
Передай Кларку наші вітання.
Розумію.
Знаю, що все було…
Просто це…
Нам важливо, щоб ти прийшла.
Я поговорю з Девідом.
- Ессі, ми вдома. - Привіт, Ессі.
- Привіт. - Привіт.
- Бабо, діду.
Вибачте, вони щойно зайшли. Я хотіла…
- Пусте. - Привіт, діду.
Думала, ви сьогодні відпочинете в готелі.
- Ми схотіли побачити дітей. - Де дядько Пітер?
- Він заснув. У нього джетлаг. - Вмираю з голоду.
АВСТРАЛІЯ ЗОНА ПОШУКУ
Я нарізала фруктів.
- Манго. - Класно!
Чекайте. Помийте руки.
Ессі, стеж, щоб вони мили руки вдома.
- Так, мем. - Дякую, Ессі.
Чому ти дозволяєш їй дивитися такі жахіття?
Вона одержима новинами. Нічого не вдію.
Цзін, ти переставила мої чашки?
Я поставила їх у шафу. Так зручніше.
Не знаю, чи ця вечірка — гарна ідея.
- Надто сумно. - Згоден.
Ми просто стараємося створити тут відчуття нормальності.
Твоє життя вже не нормальне, Марґарет.
- Не їж усе манго. - Навіщо прикидатися?
Хто хоче пограти у гру?
- Пограймо. - Ми дивилися телевізор.
Мамо? Можна шоколадного молока?
Так. Так, звісно. Гаразд.
- Філіпе? - Що?
Хто…
Хто на цьому малюнку?
Це Ісус.
Ісус? Чому ти малюєш Ісуса?
Більше не малюй його, добре?
Гаразд, мамо.
Любий. Іди сюди.
Я дуже тебе люблю.
Ти це знаєш, так?
Так. І я тебе люблю.
Бери шоколадне молоко.
Дякую, мамо.
Хай благословить вас Бог і береже щодня.
- Нехай Господь буде з вами. - І з вами.
Знайте, що любов Божа завжди поруч із вами.
Божа милість триває вічно.
Бог ховає вас від лиха під своїм турботливим крилом.
Могутній та вічний Боже, у Твоїй любові до людства
Ти послав Свого сина Ісуса,
що був таким же людяним, як усі, коли ходив по землі.
Він боровся, як ми.
Пережив горе й страх.
- Ти була поганою дівчинкою, Зайчику? - Дуже поганою.
- Ти заслужила на покарання. - Це правда, так. Удар мене.
- Що зробити? - Удар, будь ласка, Дірку.
Сильніше. Давай, сильніше.
Бувай, Зайчику.
- Кажу, бувай. - Добре.
Що це за ім'я таке «Дірк»?
Це ім'я білошкірого.
Як Чет чи Такер, чи Скіт, чи Девід.
Знаєш, у корейців теж дивні імена.
- Такі як Урі, Юкі й Сукі. - Це японські імена.
Насправді ні. Я знаю кореянку на ім'я Сукі.
Звичайно.
Добре.
Бувай, Дірку.
Скільки?
Шістдесят.
Тримайте.
Дякую.
Автобус їде по Храмовій вулиці?
Досить. Вийдемо на наступній зупинці.
Ми сіли не в той автобус?
Не думаю.
Дівчино.
Автобус стає на Храмовій вулиці?
Я кореянка.
Він там стає?
Вона кореянка.
Кореянка?
Не знає кантонської?
Гадаю, ні.
Вона сказала, що кореянка.
Привіт, Пурі.
Ти забрала одяг з хімчистки?
Хотіла вдягнути на вечірку.
Сем поїхав по одяг.
Пурі…
- Собака багато гавкала? - Так, мем.
Гавкає весь ранок.
Дякую.
Мерсі! Не думала, що ти прийдеш. Сідай, сідай.
Дякую.
Ви знайомі з Мерсі, так?
Привіт. Я Лусія. Ми не знайомі.
- Привіт. - Мерсі, чим займаєшся?
Я подруга Філени.
І я ще дечим займаюся.
Я писала для Hong Kong Post.
Тоді була хостес, але до мене приставав бос, і я звільнилася.
Потім викладала малому багатію,
але мати-психопатка мене звільнила, і зараз я
- підробляю в громадському харчуванні. - Звучить… Еклектично.
- Хочеш шампанського? - Можна «Французький 75»?
- Звісно. - Боже, обожнюю «Французький 75».
Чудова ідея.
- У ньому є шампанське? - І джин з лимоном.
Боже, звучить дивовижно. Можна й мені?
- Так. - Дякую.
- Зробіть три. - Добре.
Дякую.
- Звідки ти стільки знаєш про коктейлі? - Просто…
- Вона стільки пила у коледжі. - Ми дуже багато пили.
У тебе повно п'яних історій.
- Знаю. Я дещо чула. Ти… - Ні! Ні-ні.
- Я їй не казала. - Що?
- Філено! - Що?
Я допоможу тобі.
Ти рада, що буде вечірка?
Напевно.
Постарайся розважитися, добре?
- Може, зробимо косички? - Мені не шість, мамо.
Я одягну новий обідок.
Гаразд.
Ого. Розкішна сукня.
Як почуваєшся?
Старим.
Гарно виглядаєш.
Ти в нормі?
Думаєш, твої батьки праві?
Щодо вечірки.
Варто було почекати?
Доктор Штайн сказав, що треба жити далі.
Правда? Це єдиний вихід.
Крок за кроком.
Це не можна вважати зрадою Ґаса…
- Мамо! Мамо! Стій! - Мамо! Припини!
- Мамо! - Годі!
- Мамо! Вона не дає дивитися моє шоу! - Годі! Годі!
Філе, любий, одягайся. Ми запізнимося. Дай мені.
Але, мамо, я вже готова!
Годі! Я й так хвилююся.
Я хочу подивитися. Літак досі не знайшли.
Я розберуся. Ходімо вже.
Вони ж його знайдуть?
Не знаю. Вони шукають. Знайдуть. Ходімо.
Сьогодні не вийде. Я взяла зміну.
Не можеш знайти її інстаграм.
Ні-ні, так, ти теж це робила.
- Ці соцмережі. - Безглуздя. У неї нема.
- Вона скажена. - Ні!
- Даруй, а хто такий Дірк? - Це не його ім'я.
Це внутрішній жарт.
І хто цей хлопець?
- Дірк? - Як його звати насправді?
- Це хлопець. - Білий? Не диво.
Не будь лицемірною, Шеллак. Ти точно вже зустрічалася з білими.
Було кілька побачень, це інше.
Це теж не серйозно. Ми розважаємося.
- Добре. - Вибачте, мушу бігти.
- Що? Вже? - Не хочу, щоб Дірк чекав.
Мерсі! не віриться, що ти не кажеш мені, хто він!
Хай би був красунчиком!
Повір мені.
Я зателефоную! Хочу знати все!
Дивно, що вона ніколи не згадувала про нього.
Цікаво, хто це.
На що дивишся?
Пес Крістофера постійно гавкає.
Бляха.
- Гей, що ти робиш? - Ти підеш у цьому?
Кому є діло до мого одягу?
Люба, гадаю, пізно хвилюватися, що про мене думають.
Ніхто нічого не думає.
Що?
Жінка у 304-й знову витріщається на мене.
Тільда?
У тебе параноя.
- Як пройшов вихідний? - Який вихідний?
Працювала весь тиждень, не рахуючи сьогодні.
Усе тіло болить.
Сьогодні випила напоїв, що коштували
- добову зарплату. Тому… - Ще треба ікру.
- Ясно. - Добре.
Тартар з лосося?
Лососевий тартар?
- Лососевий тартар? - Агов?
Привіт. Що це?
Лососевий тартар.
А цей крекер? У ньому є глютен?
Це вонтоновий чіпс, тому… Так, він з борошна.
Ти точно хочеш піти на вечірку?
Не знаю. Марґарет вчинила з тобою паскудно.
Але ми були такі близькі. А зараз навіть не можемо бути в одній кімнаті.
Це того не варте. Ми живемо в одному домі,
і я втомилася постійно їх уникати.
Що?
Від тебе несе спиртним.
Я випив пива.
Боже, це ж вечірка? Я взяв фору.
Ти обіцяв, що припиниш, Девіде.
Якби ти не пив того вечора, може…
- Може що? - Якби ти не брехав про те,
де ти був, якби сказав правду…
Тепер це моя провина?
Ні, звісно, ні. Я просто хотіла…
Облишмо це, добре? Я не хочу сваритися.
Знаєш, ти права. Я втомився брехати.
Я більше не можу.
- Семе, можеш зупинитися? - Що? Що ти робиш?
- Семе, зупинися. - Ні, їдь далі, Семе.
Випусти мене. Я вже не можу.
- Що ти кажеш? - Прошу, Семе. Благаю.
- Зупиниш машину? - Ні, Семе.
- Стій! - Девіде, так не можна.
А як же вечірка? Вони нас чекають.
Що ти робиш? Їдь далі!
Девіде, не змушуй мене самій іти на вечірку.
То не йди. Не йди.
Слухай, я лише покажуся там і приїду додому, добре?
Чекай, куди… Куди ти? Коли повернешся?
- З днем народження. - Дякую, що прийшли.
Дякую.
Я голодна.
- Хочеш поїсти ще? - Їжа жахлива.
Не жахлива, мамо.
Лише креветковий коктейль нормальний.
Пам'ятаєш їжу на нашу 25-у річницю, Енді?
Вона була смачна. Найкраща.
Бачите? Якби ви влаштували вечірку вдома,
- ми б найняли того постачальника. - Не зараз, мамо.
- Я не казала переїздити заради їжі. - Ти про це думала.
Якби я про це думала, то так і сказала б.
- Ти багато разів це казала, Цзін. - Люба.
Благаю вас…
Я не летів аж з Філадельфії слухати ваші сварки.
- Може, не будемо тут? - Так, поговоримо вдома.
Нема про що говорити. Ми не поїдемо з Гонконгу.
- Фу. Гидота. - То не їж.
- Я зголодніла. - Пошукаймо креветковий коктейль.
Вона безжальна.
Думаю, після всього, що сталося, вони просто хочуть, щоб їхні діти були вдома.
- Тримайте рівновагу. - Це їхній дім.
Я… Вибач, Пітере, я не хотіла зриватися.
Ні, все добре. Я вже піду…
пошукаю креветковий коктейль.
Вони тут лише на кілька днів.
Усе добре. Річ не в них, просто…
- Дітям весело. - Так.
Усе добре, чемпіонко?
Так. Так-так. Добре.
- Я все думаю про той малюнок. - Це просто малюнок, кохана.
Не розумію, чому він думав про Ісуса. Ми не релігійні.
- Може, Браян йому сказав. - Магоні? Вони буддисти.
Може, інший його друг. Це міг бути хто завгодно.
Яка різниця?
Не розумію, чому ти зараз говориш про це.
Ми на нашій вечірці з усіма друзями.
- Твоя правда. Пробач. Пробач. - Нічого.
Просто розважся, будь ласка.
Так. Обіцяю.
Люблю тебе. Гаразд.
Добре.
- Ти відразу з роботи? - Що?
Ні! Це…
Я хвилювалася, поки збиралась.
Не знала, яка буде атмосфера.
Чи це буде святкування чи що.
Це день народження.
Так… Ти знаєш, про що я.
Дивись. Он вона.
Не знаю, як вона це робить. Так тримається.
Якби таке сталося зі мною…
Я б наклала на себе руки.
Зараз 2014-й. Як, у біса, вони згубили літак?
Океан величезний, він широкий.
- Пиріжок? - Ні, дякую.
Страшно, що вони отак зникли.
Даруйте.
Даруйте? Що це? Ні, дякую.
Це шоколадне молоко?
Можна мені?
З ДНЕМ НАРОДЖЕННЯ КЛАРКУ 50
Марґарет? Цікаво, чи…
Марґарет? Марґарет, привіт.
Просто хотіла подякувати за запрошення, я… Марґарет!
Іди. Йди.
Ось ти де. У тебе ще є оті… Як вони звуться?
Ти бачила Марґарет?
Мерсі?
Марґарет! Ось ти де.
- Марґарет? - Чому вона тут?
Хто?
Мерсі. Що вона тут робить?
- Усі друзі тут. - Ні…
Вона не друг. Вона не…
Але ти маєш вийти на сцену.
Ти дуже потрібна Кларку.
Дай мені.
Дякую, що прийшли.
Для нас дуже важливо бачити вас усіх.
Знаю, що з деким ми давно не бачилися і…
Можливо, дивно, що ми влаштувати вечірку, але окрім…
Окрім святкування мого старого віку,
ми б хотіли скористатися нагодою
й подякувати всім вам
за підтримку за останній рік,
який був і, напевно, буде найскладнішим періодом наших життів.
- Бідна Марґарет, їй зле. - Вона точно пила ліки.
Таких випадків мільйон.
Їхній отримав стільки уваги лише тому,
що вони обоє такі фотогенічні.
Ніхто не хоче цього казати, але ми всі знаємо. Це…
- Я піду. - Що? Вже?
Важко бачити її в такому стані.
Кожна квітка багато значить.
Не знаю, чому вони в Гонконзі.
Їм варто поїхати додому.
Жахливо. Чорт.
Вибачте.
Коли життя стало геть невпізнанним.
Останнє, що я скажу…
Любимо тебе, Ґасе.
Ми сумуємо за тобою, малий.
Де б ти не був.
Дякую.
- З днем народження. - З днем народження.
- Я її бачила. Вона тут. - Хто?
- Мерсі! Мерсі! Вона тут! - Про що ти? Іди, йди.
Чому вона так вчинила з нами? Чому?
Добре. Гаразд, розслабся. Тобі вже досить. Просто розслабся.
- Я не п'яна. - Сідай.
- Сядьмо. Прошу. - Кларку.
- Вона на вечірці. Зараз. - Її тут нема.
- Я бачила. Я не божевільна… - Її нема!
Марґарет. Марґарет!
Чому? Чому ти тут?
Даруйте?
Усе добре. Ходімо, Марґарет.
Пробачте нам.
Олівія: Боже, ти не повіриш. Марґарет зовсім здуріла.
Олівія: Щойно причепилася до офіціантки!
- Це безглуздя. - Мамо!
- Нащо їй тут бути? - Годі!
Знаю, що це безглуздо, Цзін, але я її бачила, ясно?
Вона там була.
Марґарет?
Гіларі!
Усе гаразд?
Ти прийшла. Не думала, що ти прийдеш.
Так, я побачила…
Нам треба додому. Викличеш нам таксі?
Бери машину, ми поїдемо в іншій.
- Ні, бери їх. Бери. - Ні. Ні-ні.
Можна з тобою?
Звісно.
Ти впевнена?
- Добре. Ходімо. - Сем на вулиці.
Ходімо.
Я її бачила. Бачила.
Точно. Я бачила її. Хіба ні?
Боже!
Думаєш, я божеволію?
Агов! Ні.
- Думаєш, я звихнулася? - Ні.
- Що? - Ти справді напала на офіціантку?
- Пробач. - Так, посеред вечірки.
- Може, я бачу привидів. - Ні.
Послухай.
Ніхто не має переживати те, що переживаєш ти.
Я голодна.
- Їжа була неїстівна. - Це був жах.
Я не хотіла нічого казати. Вибач.
- Така бридка. Я нічого не їла. - Я з'їла хлібну паличку.
Коли ти востаннє тут була? Ти була з хлопцем?
- Думаю, так. - Ні, це було після цього.
Чого?
Після виставки Сесілі Браун.
Це було востаннє?
Боже. Точно. Стільки часу минуло.
Знаю.
Пам'ятаєш того красунчика, що ходив за нами?
- Він шаленів від тебе. - Ні.
- Облиш. Ти… - Ходив за тобою, як цуцик.
Він тільки закінчив старшу школу. Був схожий на Раяна Ґослінга.
Гарні спогади.
Що?
Гадаю, моєму шлюбу кінець.
Мені шкода.
Ти колись уявляла, що живеш зовсім іншим життям?
Що ти зовсім інша людина.
Постійно.
Я люблю свою родину, але в мені росте бажання їх покинути.
У мене є квартира в Коулуні.
Просто іноді хочеться побути на самоті.
Де я не чиясь дружина, не чиясь мама.
Де я не визначаюся трагедією
і де не нагадують, що я мама двох дітей замість трьох.
Ти завжди будеш його мамою.
Колись любов веселою була
Та виявилось, що маю серце зі скла
Ти співала її в караоке.
Так.
Роздягалася під неї.
Колись любов прекрасною була
Та виявилось, я з розуму зійшла
Здалося, це правда, та я була сліпа
Стільки недовіри, і любов пішла
Поміж тим
Ну-бо.
Я знайшла чому радіти І мені добре так
Кохання може погубити Спокою нема
Погано, як боюся тебе втратити
Ти дражнишся, як і завжди
Що?
Що сталося?
Що?
Відвези мене на ринок.
Будь ласка.
Час іти.
Усе добре.
- Що відбувається? - Не знаю.
Гіл…
- Що? - Марґарет, заспокойся.
- Це мої діти? - Ні, стій. Стій!
Будь у машині.
Я з'ясую, що сталося.
- Що таке? Що сталося? Що… - Мій сусід. Це мій сусід.
Його знайшли у його квартирі. Він помер.
Слава богу.
Дякую, що прийшла.
Знаю, ти хотіла зберегти шлюб,
але правда в тому, що жодні стосунки не витримають такої брехні,
яку казав Девід.
Ти думаєш, що знаєш усе, Марґарет, але це не так.
Мем? Ви вдома. Вам щось подати?
Ні, все добре. Дякую, Пурі.
Девід був удома?
Ні, мем.
Добре. Дякую. Іди спати.
Добре, мем.
А ти…
Ні.
Просто все здається таким…
Не віриться, що він помер…
Він був старий.
Я…
Я не питав. Це був важливий вечір.
Куди ви ходили? Я маю відвезти вас додому.
Чому не подзвонив?
Філе?
Філіпе, що ти робиш?
Переклад субтитрів: Ірина Філоненко
Творчий керівник Юрій Лаховський