СЕРІАЛ NETFLIX
Боже, коханий. Усе гаразд.
Ти маєш утекти від неї.
Ти й наша дитина. Пообіцяй мені.
Ні!
Докторе Наварро…
Хто тут?
Моя дитина?
Я покличу вам лікаря.
Скажіть мені зараз.
Мені шкода.
Ми подумали, що ви та дівчина, що зникла. Тож ми подзвонили вашій родині.
Вони сказали, то була ваша сестра.
Хороші новини: вони вже в дорозі.
Відпочиньте поки, люба. Доки вони не приїдуть.
Докторе Наварро, виклик у 312-ту. Докторе Наварро, у 312-ту.
Лені, вони женуться за мною, Тауерс і Пейн.
Вони вже дістали Ділана, і зараз їм потрібна я.
Ти впевнена, що це вони? У тебе є докази?
Так, у мене є докази.
Господи. Блін. Де ти зараз?
Я в дорозі, я в небезпеці.
Мені потрібна твоя допомога. Ти можеш по мене приїхати?
О боже.
Джорджіє!
РЕЧОВИЙ ДОКАЗ
Це знайшли під переднім сидінням вашої машини.
Що?
ОКРУЖНИЙ ШЕРИФ ІСТОНА
Ти кажеш, що Джина тебе підставила.
Так.
Навіщо їй робити щось подібне?
Вона неврівноважена.
Тобто, вона така вже тривалий час.
Мені потрібен мотив, сильніший за «схильність до змін настрою».
Ти не думаєш, що це дивно,
що це фото потрапило до твоєї скриньки анонімно,
і що анонім подзвонив вам і попередив,
що в моїй машині, можливо, знаходяться докази кримінальної справи?
Цікаво, голос того, хто вам дзвонив, був чоловічим чи жіночим?
Ти ж знаєш Маунт-Ехо.
Люди тримають образи поколіннями.
Вони дратуються, коли ти піднімаєш паркан на п'ять сантиметрів вище.
Більшість злочинів, які я розслідую,
розкриваються завдяки сусіду чи бізнес-партнеру,
чи сестрі,
які здають своїх.
Так.
Тож якщо це була Джина, то вона дуже допомогла.
Так. Дуже.
І це також значить, що вона володіє набагато більшою інформацією,
ніж та, якою вона поділилася.
Джино Макклірі, тебе заарештовано.
Що? Що вона тобі сказала?
Вона нічого мені не сказала. Поки що.
Вона намагається повісити це на мене?
Ні, це не стосується Ділана.
Мова йде про Роберта Крегорна,
який загинув у пожежі в покинутій церкві 25 років тому.
Ти ж пам'ятаєш це, еге ж?
-Ти заарештована за вбивство. -Що?
То як ти думаєш, нащо було Лені вигадувати такий жахливий наклеп?
Ви щось не поділили?
Не зовсім.
Попри те, що в неї був роман із твоїм колишнім хлопцем.
Мене б таке розлютило.
Лені не розказувала мені, що в неї роман із Діланом.
У мене в Лос-Анджелесі чудове життя і чоловік, якого я дуже кохаю.
Хай Лені сама вирішує власні проблеми.
А я ось що думаю:
твій мотив непевний, бо тобі байдуже
на якогось дрібного злочинця.
-Без образ, Ділане. -Так.
Ні. Тобто, мені не байдуже.
Я була закохана в нього підлітком,
але зараз мене звинувачують у вбивстві когось,
кого я навіть не знала, і хто загинув десятки років тому.
Я хочу знати, навіщо ти піднімаєш цю справу зараз, і чому саме я?
Ну, зараз багато справ поспливало.
І я от що думаю:
вас усіх допитували у ніч пожежі.
Тоді Ділан утік із міста, і я була змушена припинити справу.
Доказів для обвинувачення і переслідування було недостатньо, та це було підозріло.
А тоді, нещодавно, зникає твоя сестра.
І тепер, звісно ж,
мені надзвичайно цікаво, як усі ці речі пов'язані.
І Ділан завжди був немов центром цих подій.
Як і ви із сестрою.
Може, ти хотіла б допомогти мені з цим?
Як я вже казала ще тоді, підлітком: не я почала ту пожежу.
Я була на вечірці на честь Геловіну.
Хто це?
-Хочеш, щоб я перевірив? -Прошу.
Звісно.
Пожежа! От лайно! Тут пожежа!
Чорт. Тут пожежа! Треба вибиратися!
Гей, тут пожежа!
Біжи! Я заберу його!
Пожежа! Горить!
-Іди! -Ділане!
Біжи! Я заберу його!
Ділане!
-Ділане! -Джино!
Ділан і досі там, і там ще хтось є.
Із ним усе буде добре. Ходімо!
Джино! Ми маємо помінятися. Ми маємо помінятися негайно.
Навіщо?
Тоді копи не зможуть зв'язати тебе й Ділана.
Я весь час була на вечірці.
Усі, хто були в церкві, матимуть купу проблем.
Гаразд?
Я захищу тебе, Джино.
Знаєш, мені важко повірити у твою історію про те,
що Лені спричинила пожежу.
Бо єдина людина, яка могла би це підтвердити, мертва.
І, як я здогадуюся, є хтось, хто підтримує твою гіпотезу?
Дай вгадаю. Це Лені.
Ну, Лені сказала, що вона не заходила в церкву. Тож ні.
І ти їй віриш.
Я допитала вас обох тієї ночі,
і ви обоє стверджували, що весь вечір були на вечірці.
І ніхто з присутніх не міг стверджувати протилежне.
Що звісно ж, грає на руку Лені. Чи не так?
Я думаю, що ви двоє робите це вже досить довго.
Ви створюєте проблеми, а потім вибираєтеся з них,
використовуючи вашу схожість, щоб заплутати людей.
Ви регулярно обманюєте людей заради власної вигоди, хіба не так?
Можливо.
Коли ми були дітьми.
Але ми цього вже давно не робимо. Окрім…
Чому б вам не спитати Лені,
звідки в неї чек на $60 000,
який виписано з мого банківського рахунку?
Отже…
Я подзвонила Еріку з банку щодо цього.
Мушу визнати, йому це не сподобалося.
Мабуть, таки й справді пізно.
Та навіть у таку пізню годину, його пам'ять була напрочуд ясною.
Схоже, був якийсь інцидент із загубленим паспортом,
який потім знайшовся, і — хто б міг подумати —
до цього був причетний Ділан.
І мені дивно: якщо чек отримала Джина,
тоді як вийшло, що Тауерсу його передала ти?
Вона передала мені чек на вечірці.
Так.
У подарунок, бо вона в курсі, що у нас із Джеком на фермі проблеми.
Тож напруга, яку ти помітила,
ну, яку помітило багато людей на вечірці,
була через ці гроші.
Я думаю, що вона заздрить.
Ображається через те, що у нас із Джеком чудове життя.
Якщо воно таке чудове, то навіщо крутити на стороні із Діланом?
Я не крутила з Діланом.
Я намагалася допомогти йому знов стати на ноги.
У тому числі, крадучи кетамін із Джекового кабінету
для незаконного продажу?
Я ніколи цього не робила.
Цікаво.
Зажди мене хвильку, гаразд?
-Що відбувається? -Тату.
Чому вона тебе засадила?
Вона обдурила мене. Нас обох.
Ти нічого їм не казав? Нічого не казав про…
Лені, дитинко.
Флосс думає, що Джина винна у підпалі, через який загинув той чоловік.
А тебе підозрюють у вбивстві Ділана?
Це не моя сім'я. Не таких дівчат я ростив.
Тату, я все виправлю.
Гаразд?
Я любитиму тебе, незважаючи ні на що.
-Ні на що. -Я знаю.
-Привіт. -Привіт.
Гаразд.
Ти пустила туди Віктора?
Атож пустила. Це ж його угіддя.
Він знає про кетамін.
Хоч вона не дає йому розговоритися.
Ясно, прийшов аналіз зразків із хатини.
Там не лише відбитки їх обох, але й їхні зразки ДНК.
Звісно. Не може ж бути так просто.
Але є ще одне.
Вони дослідили зразки ДНК на посуді в шафах,
на брудних рушниках… На всьому, що зберігає їх тривалий час.
І там лише зразки Ділана й Джини.
Ні, ти мала на увазі Лені.
Ні, Джини.
Поло, ти проглянула записи тих камер спостереження?
Ні, часу було обмаль.
-Ясно, то йди і проглянь їх негайно. -Навіщо?
У мене є ідея.
Ви ділилися ним?
Що? Ким?
Діланом. Ви ним ділилися?
Господи.
Перше, що спливає при згадці сестер Макклірі це те,
що вони діляться всім.
Ти нас не знаєш.
Ти й уявлення не маєш, хто ми такі насправді. Ніхто не має.
Тоді поясни, чому в хатині
відбитки вас обох?
Це варто було б Джину спитати.
Вона каже, що не знала, що ти його трахала.
Перепрошую за французьку. І знаєш що?
Думаю, вона дізналася, і це стало останньою краплею.
Це стало тим єдиним, чим вона ділитися з тобою не збиралася.
Або ти не збиралася. То як було насправді, Лені?
Це лиш здогадки.
Ревниві сестри із підтвердженими випадками жорстокої поведінки.
Якими, наприклад?
Як із Клавдією, наприклад. Як із підпалом церкви. А тепер ще й оце.
О боже.
Суперечка через давню закоханість, яка чомусь коштувала йому життя,
чому передувала невдала спроба пограбування за твоєї участі.
Гаразд, думаю, мені час звернутися до адвоката.
Це вже точно.
Шерифко, на хвилинку.
Молодець.
Знаєш що, Джино?
Я знаюся на людях. Справді.
І знаєш, чому? Бо їхня поведінка має закономірності.
Є речі, які вони повторюють знов і знов, вони розкривають їхню справжню сутність.
Тому коли певні речі вибиваються із загальної картини,
вони привертають мою увагу.
Є закономірність, яку я хотіла викласти Лені, та вона не схотіла мене слухати.
Та я подумала, може, ти будеш іншої думки…
Ви обидві дурите сторонніх стільки,
скільки живете на цьому світі.
Варто статися халепі, як ви пускаєте дим в очі,
не даючи себе розрізнити.
Але як заходить про справи сердечні,
про емоційну сторону справи,
то тут завжди вирізнялася ти.
Віктор сказав, що саме так вас розрізняла мати.
Джина завжди була більш чутливою.
У лікарню надійшла невідома з викиднем.
Вони думали, що це Лені, але ж ні, це була ти.
І дитина була від Ділана.
Адже так? Думаю, що так.
Він був великим коханням, і дитина була даром.
Це романтично. Це про тебе.
Але дещо тут не сходиться.
Дещо, на що я маю звернути увагу.
Послідовність подій.
Адже ти прибула до міста лише пару днів тому.
Тож, скажи мені правду, Джино.
Що б Ділан хотів, щоб ти зараз зробила, щоб вшанувати його?
Він хотів, щоб я пішла.
І не озиралася.
Тож так, закономірність є.
І вона ось у чому.
Щороку після народження Метті,
ми з Лені змінювали одна одну на наш день народження.
Ти знов брешеш мені.
Я працюю тут уже 25 років.
Складаю пазли, деталь до деталі.
Ти справді думаєш, що я настільки тупа?
Якась пришелепкувата темношкіра із села,
що не відрізнить свою дупу від конячого заду?
Та годі вже, Джино! Припини!
Що ж, мушу визнати, шерифко,
не вір жодному слову з того, що тобі каже Джина.
Адже у неї не все гаразд із головою, чи не так?
Ми всі це знаємо.
Адже вона маніпулює людьми і змушує їх вірити у те, чого не було.
Щоб вони ганялися за власним хвостом.
Вона так завжди робить.
І робитиме й надалі.
Бачите?
О боже.
Це не так вже й важко.
Ми живемо всередині життів одна одної.
Ми бездоганно дуримо всіх.
Тож ти не можеш бути певна, хто на цьому відео.
Як і не можеш бути певна, хто втік із кіньми до лісу,
хто вчинив підпал чи штовхнув Клавдію,
чи вбив Ділана.
Бо нас не знає ніхто.
Окрім нас самих.
Якщо сказане тобою правда,
то ти винна в підміні особистих даних, обмані банку, полігамії…
І це лише початок.
Коли ти кажеш «ти» —
кого саме ти маєш на увазі?
Бо я вже й сама точно цього не знаю.
Ти вільна.
Я не можу висунути звинувачення жодній з вас,
якщо я не знаю, хто саме з вас насправді це зробив.
В обох подіях. І з Діланом, і з пожежею.
Так, Джина розповіла мені про підміни.
Як ви міняєтеся життями на день народження.
Що суттєво ускладнює життя мені.
І вам також, адже тепер дізнаються всі.
Я можу йти?
Поки що.
Ви мусите здати свої паспорти
і лишатися в місті до подальших вказівок.
Десь і колись
одна з вас припустилася помилки.
І я знайду її.
Мені байдуже, скільки це відбере часу й сил, та я вас дістану.
Щасти в пошуках адвоката.
Шерифко Флосс, скільки ще?
Це все. Я відпускаю їх обох.
Заждіть, а що сталося?
Чому б вам самому їх не спитати, Вікторе?
ГОТЕЛЬ «РІВЕРСАЙД»
Мабуть, це значне полегшення.
Нарешті розповісти правду.
Так і є.
Я прочитала твої записи.
Я здогадався.
Чому ти нічого не казав усі ці роки?
Ну, спершу я не був певен у цьому,
а тоді я просто подумав, що це те, що тобі потрібно.
І якщо для цього треба було ділитися тобою…
Що ж, я притлумив образу,
щоб краще зрозуміти, як тебе кохати.
Як кохати вас обох.
Ти її теж любив?
Тебе це засмучує?
Ні.
-Психолог у всьому. -Ні.
У всьому тебе підтримую.
І завжди насправді хочу, щоб ти віднайшла шлях
до своєї власної особистості і самореалізації.
Думаю, зараз ти до цього ближче, ніж будь коли, чи не так?
Чи була — з Діланом.
Я справді ніколи не хотіла тебе образити.
Я знаю.
Але так воно й сталося, якщо по-правді.
Минулого не повернеш.
Так.
Якого дідька тобі тут треба?
Ти ж не думаєш, що це нормально?
Джеку, просто дозволь…
Флосс подала запит на дозвіл на обшук.
Її дуже цікавить одяг, що був на тобі
в ніч убивства Ділана.
Ти ж не думаєш, що я це зробила?
Та Лені, яку я знав — звісно, ні. Але зараз?
Як довго, Лені?
-Скільки ви підмінялися? -Хіба це зараз має значення?
Я зробила це для Джини. Я не знала, що це так затягнеться.
Для Джини?
Та до чого тут Джина?
А як же я?
А твоя донька?
Як ти могла залишити її на цілий рік — та ще й зі своєю сестрою?
Але ж вона любить Метті.
Ти зрадила всіх, Лені,
і зруйнувала наші життя,
навіть не подумавши про наслідки.
Уся історія моєї сім'ї пов'язана з Маунт-Ехо.
Як мені тепер іти містом, у якому народився, і чути за своєю спиною:
«А ось і бідний Джек. Думаєш, він справді не знав?
Певен, що знав, і йому подобалось».
Ти зруйнувала мою репутацію,
мій сімейний бізнес, майбутнє нашої доньки. Назавжди!
І задля чого?
Татку.
-Що сталося? -Метті. Малятку.
Ні. Не смій.
-Навіть не думай. -Мамо?
Лягай спати, гаразд? Нам із мамою слід поговорити.
Ви сваритесь.
Ні, малятку.
Іди, лягай спатки. Побачимось уранці.
Іди вже.
Іди.
Це буде її останнім спогадом про тебе.
-Джеку… -Закарбуй собі в пам'яті.
Закарбуй: тобі тут не раді.
І ніколи не будуть.
Ти не можеш відсторонити мене від неї.
Так-от дивись…
Іди звідси.
Очам своїм не вірю. Це ще що?
День закупки.
Подумала, допоможу тобі.
Не роби вигляд, що все гаразд, як задобриш мене.
Надто пізно.
Слухай, що б ти про мене не думала, Клавдіє, про мої вчинки…
Ти мусиш зрозуміти, я не вбивала Ділана. Я кохала його.
Ми збиралися почати жити разом.
Покинувши мене, тата й усіх решту?
Я рада, що ти так розчулилась, що повідомила мені це.
Поглянь.
Я визнаю, що наробила помилок, гаразд?
Я добряче наламала дров,
але, Клавдіє, прошу, вислухай мене.
Увесь цей рік я прощалася з тобою.
Розумієш? Я хотіла переконатися, що ти можеш жити самостійно,
без нас, без тата, і всього, що сталося.
Тож, як могла,
я намагалася бути м'якшою, лагіднішою.
То це ти заохочувала мене проводити час із Боу, так? Не Лені?
Так.
Чому я маю тобі зараз вірити?
Ти обманювала роками.
Ти постійно створювала проблеми, ще з дитинства.
Це ти мене штовхнула. Ти!
Це неправда.
Не я.
Це була Лені.
Вона моя!
Ні, у моєї є інакший ґудзик, мама пришила його. А в твоєї — ні!
Припиніть, обидві!
Ось чому я хотіла підписати їх вашими іменами. Припиніть, ця…
Джино!
Вона подумає, що це ти, Джино.
Але ж це ти, Лені.
Ніхто в це не повірить.
Мені доведеться побути тобою ще деякий час.
Ми не хотіли, щоб люди знали, що ми підмінювалися.
Я думала, що Лені робила це, щоб захистити мене.
Чого я тоді не усвідомлювала,
що відтоді й назавжди той обман
відмежує нас із тобою.
То й що? Яка різниця, хто з вас мене пхнув?
Ти заслуговуєш на правду.
Ти приховувала це упродовж усього життя,
а зараз, лише зараз, коли тобі загрожує в'язниця,
ти вирішила сказати правду.
Пішла ти, Джино! Пішла ти нахрін!
Твоя правда.
І це вже на Лені ти ніяк не переведеш, чи не так?
Привіт.
Слухай…
Дякую, що прийшла.
Ти зараз хто взагалі?
Слухай, я знаю. Волосся, одяг, ім'я.
Це не має значення. Розумієш?
Важливо те, хто всередині, і це — я.
Поло, я не винна в підпалі чи вбивстві Ділана.
Прошу, повір мені.
Я хотіла б вірити. Справді, та…
Я могла б розповісти тобі все.
Зізнатися у всіх страшних обманах, які я вчинила за всі роки.
Як малі хитрощі призводили до більших.
Я могла б розповісти всім.
Але ж це намарно, правда?
Це лише роздратує людей ще більше.
А я цього не хочу.
Не можу.
Отже…
таємниця такою і залишиться.
Я нікого не вбивала.
Що ж, значення це не має,
та тут я тобі вірю.
Але як тобі допомогти, я не знаю.
Думаю, це нікому не під силу.
Сподіваюся, ти не зникнеш,
бо це ще нікому не допомагало.
Тату.
Так. Зараз буду.
Тату?
О боже. Тату!
Тату, що сталося? Що з тобою?
Джино…
-О боже. Тату, говори зі мною. -Не можу.
-Говори, прошу.
-Ось. Я тримаю. -Це ти?
Так, я тримаю тебе. Сідай. Все добре. Тримаю. Гаразд?
Зараз візьму телефон, наберу «911».
Ні, зажди. Стривай.
Мушу сказати це. Ти маєш почути мене.
Гаразд. Що саме?
-Мені шкода. Мені так шкода. -Що?
Усе гаразд, тату. Усе буде гаразд.
Я знаю, що це була ти.
Ще багато років тому.
-Що? -Я мав допомогти тобі.
Мав би відвести тебе до когось.
Що? Що ти маєш на увазі?
Жодна дитина не мала такого бачити.
Ти не мала там бути.
-Я не знав, що мені робити. -Тату.
-Це знівечило тобі життя. -Що саме?
Тату, ніщо мені життя не знівечило.
Що ти побачила матір такою.
Вона так хотіла, розумієш?
Вона так страждала. Ось чому…
Чому що? Тату?
Яблуневий цвіт.
Пригадуєш, там усюди був яблуневий цвіт, правда?
Тату.
Тієї весни усі ми…
разом.
-Тату. -Цвіт опадає.
Тату, я не розумію.
Тату?
Прошу, тату.
Татку.
Джино.
Що?
Веслуй-веслуй свого човна За течією лагідно і тихо
Ні! Ти мала дочекатися, поки я закінчу, і аж тоді починати.
Що задумали мої пустунки?
Джино, злізай із сестричкових колін і йдіть всі вечеряти.
Вікторе! Клавдіє! Ідіть вже всі їсти!
Спершу десерт. Мабуть, морквяний пиріг.
Он як, спершу десерт? Я так не думаю, панночко.
-Що скажеш? -Це моя головна вимога.
Він помер.
Його немає, Лені.
Що?
Тату.
Ти дзвонила на «911»?
-Ні. -Що?
Може, ще не пізно.
Ні, це кінець.
Ні. Я…
Я не встигла попрощатися.
Прощання не було.
Він говорив щось, що думав, я зрозумію, та я не зрозуміла.
Гаразд…
Нам слід викликати швидку, щоб усе було як слід.
Тобто «як слід»?
До нас зараз забагато уваги і без ще одного тіла.
Давай продумаємо, як рятуватися.
-Ні! -Ти і я.
-Досить! -Ми вже так робили, Джино.
-Можемо зробити ще раз. -Лені, припини!
Так. Я не хочу мати з тобою нічого спільного!
Ти вбила Ділана.
Ти не станеш.
Ну давай!
Чому ти його вбила?
Та я б ніколи…
Припини! Я була з ним. Він розповів мені.
Чим він взагалі тобі не вгодив?
Він напав на мене. Ясно?
Це був самозахист. Він був агресивним, Джино.
Я кохала його.
Він був таким добрим до мене.
А ти не могла стерпіти того, що я можу бути щасливою окремо від тебе, тож ти…
Чорт!
-Ні. -Чорт.
Зараз тут усе запалає. Допоможи мені витягти тата звідси.
Ні, це кінець. Ми тримаємося разом, як і завжди.
Я тебе не випущу.
Лені!
Чому люди цього не розуміють?
Як ти не можеш зрозуміти, що я люблю тебе понад усе на світі?
Переклад субтитрів: Володимир Лозицький