EN NETFLIX-SERIE
Herregud. Det är okej.
Du måste bort från henne.
Du och vår bebis. Lova mig.
Nej. Nej!
Dr Navarro…
Vem är det?
Min bebis.
Jag hämtar läkaren.
Berätta nu.
Jag beklagar.
Vi trodde att du var kvinnan som saknades. Vi ringde din familj.
De sa att det var din syster.
De goda nyheterna är att de är på väg.
Vila nu. Tills de kommer.
Dr Navarro anrop 312.
De jagar mig, Leni. Towers och Payne.
De tog Dylan och nu vill de åt mig.
Är du säker att det är de? Har du bevis?
Ja, jag har bevis.
Herregud. Var är du?
Jag rör mig. Jag är inte säker.
Jag behöver din hjälp. Kan du hämta mig?
Herregud.
Georgia!
BEVIS
Den hittades under framsätet på din bil.
Va?
Du säger att Gina satte dit dig.
Ja.
Varför skulle hon göra det?
Hon är labil.
Hon har varit det länge.
Ja, jag behöver ett starkare motiv än "hon brukar ha humörsvängningar."
Är det inte konstigt
att fotot hamnade i din inbox från en okänd källa
och en anonym källa ringde dig
om att jag kunde ha bindande bevis i min bil?
Var det en man eller kvinna som ringde?
Du känner till Mount Echo.
Folk är arga i generationer.
De går upp i limningen om man höjer ett staket två centimeter.
De flesta brott jag löser,
blir uppklarade för att nån granne eller kompanjon
eller syster
anger nån.
Ja.
Så om det var Gina, var det till stor hjälp.
Ja. Stor hjälp.
Och det betyder säkert att hon har mer information
än hon delar med sig.
Gina McCleary, du är anhållen.
Va? Vad har hon sagt?
Hon har inte sagt nåt. Än.
Hon försöker sätta dit mig?
Nej, det gäller inte Dylan.
Det gäller Robert Craghorne
som dog i en brand i en övergiven kyrka för 25 år sen.
Minns du den?
-Du är anhållen för mord. -Va?
Varför tror du att Leni skulle koka ihop en sån historia?
Har ni två problem?
Inte egentligen.
Trots att hon hade en affär med din gamla pojkvän.
Det skulle göra mig förbannad.
Leni berättade inte för mig att hon hade en affär med Dylan.
Och jag har ett otroligt liv i Los Angeles med en man jag älskar väldigt mycket.
Lenis problem är hennes egna.
Ja, så ser jag det också.
Du saknar motiv, för du struntar i
nån skum brottsling.
-Ta inte illa upp, Dylan. -Ja.
Nej. Jag bryr mig ju.
Jag älskade honom förr,
men nu anklagas jag för mordet på nån
jag inte ens känner, som dog i en brand för länge sen.
Jag skulle vilja veta varför du tar upp det nu och varför jag?
Det är mycket som kommit upp till ytan på sistone.
Det fick mig att fundera.
Alla ni förhördes kvällen för branden.
Men Dylan stack från stan och jag fick släppa det.
Jag hade inte tillräckligt för att åtala eller jaga honom, men det var misstänkt.
Och nyligen försvann din syster.
Och som du kan förstå,
så är jag väldigt nyfiken på hur allt hänger ihop.
Och Dylan verkar alltid ha befunnit sig i händelsernas centrum.
Tillsammans med dig och din syster.
Du kanske kan hjälpa mig med det.
Som jag sa då, jag anlade inte branden.
Jag var på en halloweenfest.
Vem var det?
-Ska jag kolla? -Ja, gärna.
Visst.
Det brinner! Helvete! Det brinner!
Fan. Det brinner! Vi måste ut!
Hallå! Det brinner!
Jag hämtar honom.
Det brinner!
-Gå! -Dylan!
Gå! Jag hämtar honom!
Dylan!
-Dylan! -Gina!
Dylan är kvar där inne och nån mer.
Han klarar sig. Vi går!
Gina! Du måste byta med mig. Vi måste byta nu.
Men varför då?
Du får inte kopplas ihop med Dylan.
Jag var på festen.
Den som var i kyrkan kommer att få så mycket problem.
Okej?
Jag ska skydda dig, Gina.
Du förstår säkert att jag är lite tveksam till din historia
om att Leni anlade branden.
För den enda som kan bekräfta det är död.
Du har säkert nån som kan bekräfta din teori?
Jag antar att den personen är Leni.
Leni sa att hon aldrig gick in i kyrkan. Så, nej.
Och du tror henne.
Jag förhörde er båda två den kvällen
och båda hävdade att ni varit på festen hela tiden.
Och ingen som var där kunde säga nåt annat.
Ja, det passar ju Leni. Eller hur?
Jag tror att ni två har gjort det här länge.
Ni ställer till problem och sen kommer ni undan
genom att utnyttja att ni är tvillingar.
Ni lurar folk regelbundet för egen vinning, inte sant?
Kanske det.
Som barn.
Men vi har inte gjort det på länge. Fast…
Du kanske ska fråga Leni hur hon fick tag i
en check på 60 000 dollar
som kommer från mitt bankkonto.
Så…
Jag ringde Eric på banken om det här.
Och han var lite grinig.
Klockan är ju mycket.
Men trots det så fungerade hans minne.
Det rådde visst lite förvirring om ett saknat leg,
som sen dök upp, och, tro det eller ej,
Dylan var inblandad.
Det som gör mig förvirrad är att om Gina hämtade checken,
varför kunde du ge den till Towers?
Hon gav mig checken på festen.
Ja.
Som en gåva, för hon vet att Jack och jag kämpar med gården.
Så spänningen du såg,
det som många på festen såg,
gällde de här pengarna.
Jag tror att hon är avundsjuk.
Bitter över det underbara liv som Jack och jag har.
Om ditt liv är så underbart, varför ha en affär med Dylan?
Jag hade ingen affär med Dylan.
Jag ville hjälpa honom att komma på fötter.
Och det innebar att stjäla ketamin från Jacks kontor
för att sälja på gatan?
Det har jag inte gjort.
Det var lustigt.
Vänta här en stund, okej?
-Vad är det? -Pappa.
Varför tog hon hit dig?
Hon jävlas med mig. Med oss båda två.
Du sa väl ingenting? Du sa väl inget om…
Leni, vännen.
Floss tror att Gina anlade den där branden som dödade en man.
Och du är här på grund av mordet på Dylan?
Det är inte min familj. Det är inte de flickor jag uppfostrat.
Jag ska lösa det, pappa.
Okej?
Jag älskar dig oavsett.
-Oavsett. -Jag vet.
-Hej. -Hej.
Okej.
Släppte du in Victor?
Ja, det gjorde jag. Han sköter sig bra.
Han känner till ketaminet.
Men hon får honom att tiga.
Proverna kom tillbaka från stugan.
Vi har inte bara båda systrarnas avtryck, utan deras DNA också.
Ja, varför skulle det vara enkelt?
Men det är en sak.
De testade DNA på porslinet i skåpen,
handdukarna i korgen… Allt som varit där ett tag,
det är bara från Dylan och Gina.
Nej, du menar Leni.
Jag menar Gina.
Gick du igenom alla filmer från övervakningskamerorna?
Nej, vi har varit lite upptagna.
-Ja, jag vill att du gör det nu. -Varför då?
Jag fick en idé.
Delade ni på honom?
Va? Vem då?
Dylan. Delade ni på honom?
Jisses.
Det första man får höra om systrarna McCleary
är att de delar på allt.
Du känner inte oss.
Du har ingen aning om hur vi är. Det har ingen.
Hjälp mig då att förstå varför
bådas fingeravtryck finns i stugan.
Det är en bra fråga till Gina.
Som inte visste att du knullade honom?
Ursäkta språket, men vet du vad?
Jag tror att hon gjorde det och det var droppen.
Det var en sak som hon inte kunde dela med dig.
Eller som du inte kunde dela med henne. Vilket var det?
Du famlar.
Svartsjuka systrar med ett förflutet av våldsamma utbrott.
Jaså, som vadå?
Som Claudia. Som kyrkbranden. Och nu det här.
Herregud.
Som slåss om nån gammal flamma som nu är död
efter en klantig stöld som du var inblandad i.
Jag vill nog ha hit min advokat nu.
Det tror jag säkert.
Kan du komma, chefen.
Bra jobbat.
Vet du vad, Gina?
Jag är en människokännare, verkligen.
Och vet du varför? För att de är sammansatta av mönster.
Saker de gör om och om igen, som avslöjar vilka de är.
Så när saker och ting inte går ihop, när de inte följer mönstret,
då blir jag uppmärksam.
Här är mönstret jag gjorde för Leni, som hon inte gillade att höra.
Men jag tänkte att du kanske har en annan infallsvinkel…
Ni två har varit ett par udda fåglar
i hela ert liv.
Så fort det händer nåt, förbryllar ni folk
om vem som är vem.
Men när det gäller viktiga angelägenheter,
den känslomässiga sidan av saker,
pekar det alltid på dig.
Victor berättade att det var så er mor skiljde på er.
Gina är den som känner saker lite mer.
Sjukhuset tog in en okänd kvinna som fått missfall.
De trodde att det var Leni, men det var du.
Och barnet var Dylans.
Har jag rätt? Jag tror det.
Han var din stora kärlek och barnet var en gåva.
Det är romantiskt. Det är ditt mönster.
Men mönstret håller inte.
Den del som jag måste ta hänsyn till.
Tidslinjen fungerar inte.
För du kom hit bara för några dagar sen.
Du måste berätta sanningen för mig, Gina.
Vad skulle Dylan vilja att du gjorde för att hedra honom?
Han ville se mig åka.
Och aldrig se tillbaka.
Så ja, det finns ett mönster.
Och här är det.
Varje år sen Mattie föddes
har Leni och jag bytt liv på vår födelsedag.
Du jävlas med mig igen.
Jag har jobbat med det här i 25 år.
Pusslat ihop allt bit för bit.
Tror du verkligen att jag är så dum?
Att jag bara är nån svart lantis
som inte kan skilja på saker och ting?
Kom igen, Gina! Sluta snacka skit!
Jag ska säga dig en sak, sheriffen,
du kan inte tro ett ord av det Gina säger.
Hon är en orolig själ, eller hur?
Det vet alla.
Hon manipulerar dig och får dig att tro på saker som inte är sant.
Får dig att jaga din svans.
Hon har gjort det förut.
Hon kommer att göra det igen.
Förstår du?
Herregud.
Det är inte så svårt.
Vi lever i varandras liv.
Vi lurar alla med lätthet.
Du kan inte vara säker på vem som syns i videon.
Du kan inte veta säkert vem som flydde in i skogen med hästarna,
eller anlade branden, knuffade Claudia
eller dödade Dylan.
För ingen känner oss.
Förutom vi.
Om det du säger är sant,
är du skyldig till identitetsstöld, bankbedrägeri, polygami…
Och jag har bara börjat.
När du säger "du",
vem syftar du på då?
För jag är inte säker på att jag ens vet längre.
Du kan gå.
Jag kan inte anhålla nån av er
om jag inte vet vem som faktiskt gjorde det.
I båda fallen. Dylan och branden.
Ja, Gina berättade allt om bytet.
Hur ni tog över varandras liv på er födelsedag.
Det gör mitt liv betydligt svårare.
Och ditt också, antar jag, nu när alla vet.
Kan jag gå?
Ja.
Ni ska lämna in era pass
och stanna i stan tills vidare.
Nånstans längs vägen
har nån av er gjort ett misstag.
Jag ska hitta det.
Jag struntar i hur lång tid det tar, vad jag måste göra, jag ska ta er.
Lycka till med att hitta en advokat.
Hur länge dröjer det, Floss?
Vi är klara. Jag släpper båda.
Vad hände?
Varför frågar du inte dem, Victor?
Det måste vara en lättnad.
Att berätta sanningen.
Det är det.
Jag läste dina anteckningar.
Jag förstod det.
Varför spelade du med i alla år?
Det tog lite tid innan jag var säker
och sen kände jag att du behövde det här.
Och om det betydde att dela dig…
Jag bortsåg från mina sårade känslor,
för att kunna älska dig bättre.
Kunna älska er båda två.
Älskade du henne också?
Gör det dig upprörd?
Nej.
-Alltid terapeut. -Nej.
Alltid nån som bryr sig om dig.
Och alltid nån som verkligen vill att du hittar ett sätt
att bli din egen, självförverkligade person.
Och du är närmare det än du nånsin varit tidigare, eller hur?
Eller du var det, med Dylan.
Jag menade inte att såra dig.
Jag vet.
Men det sårade mig.
Det som är gjort är gjort.
Ja.
Vad fan gör du här?
Du kan inte tro att det är okej.
Om du låter mig…
Floss ska göra en husrannsakan.
Hon är intresserad av klänningen du bar
kvällen då Dylan dödades.
Tror du verkligen att jag skulle kunna göra det?
Inte den Leni jag kände förut. Men nu?
Hur länge, Leni?
-Hur många gånger har ni bytt? -Är det viktigt?
Det var för Ginas skull. Det skulle inte pågå så länge.
För Gina?
Vem fan bryr sig om Gina?
Men jag då?
Och vår dotter?
Hur kunde du lämna henne i ett år med din syster av alla människor?
Hon älskar Mattie.
Du har svikit allt, Leni,
och förstört våra liv här
utan en tanke på konsekvenserna.
Min familjs hela historia är knuten till Mount Echo.
Hur ska jag kunna gå genom stan där jag växte upp utan att folk viskar:
"Där går stackars Jack. Visste han verkligen inte?
Jag lovar att han gillade det."
Du har förstört mitt rykte,
min familjs företag, vår dotters framtid. För alltid!
Och för vad?
Pappa.
-Vad är det? -Mattie. Vännen.
Nej. Gör det inte.
-Du skulle bara våga. -Mamma?
Gå och lägg dig. Mamma och pappa pratar.
Ni bråkar.
Nej, vännen.
Gå och lägg dig. Vi ses imorgon bitti.
Gå nu.
Gå.
Det är det sista minnet hon har av dig.
-Jack… -Jag vill att du förstår det.
Att du inte är välkommen här.
Du kommer aldrig att vara det igen.
Du kan inte hålla mig ifrån henne.
Vänta bara.
Du ska gå nu.
Du måste skämta. Vad är det här?
Jag har handlat.
Så att du skulle slippa.
Försök inte göra allt normalt eller blidka mig.
Det är för sent för det.
Vad du än tror om mig, Clauds, vad jag har gjort…
Jag dödade inte Dylan. Jag älskade honom.
Vi skulle börja ett nytt liv ihop.
Och lämna mig, pappa och alla andra?
Jag är glad att du ville förklara det.
Hör på.
Jag har gjort misstag, okej?
Jag har ställt till det ordentligt,
men jag ber dig att lyssna på mig.
Hela det här året har varit mitt farväl till dig.
Jag ville vara säker på att du kunde ha ett eget liv,
bortsett från oss, från pappa och allt som har hänt.
Så på mitt eget sätt,
försökte jag vara lite mjukare, snällare.
Det var du som övertalade mig att träffa Beau, eller hur? Inte Leni?
Ja.
Varför ska jag tro dig nu?
Du har ljugit i flera år.
Du har betytt problem ända sen vi var barn.
Du gjorde det här mot mig. Du!
Det är inte sant.
Det var inte jag.
Det var Leni.
Den är min!
Nej, min har en annan knapp. Mamma sydde dit den. Din har inte det!
Sluta, båda två!
Det var därför jag ville skriva era namn på dem. Sluta…
Gina!
Hon kommer tro att det var du, Gina.
Men det var du, Leni.
Ingen kommer att tro det.
Jag måste fortsätta vara du ett tag.
Ingen fick veta att vi hade bytt.
Jag trodde att Leni gjorde det för att skydda mig.
Vad jag inte förstod då
var att den lögnen för resten av våra liv
skulle bygga en mur mellan dig och mig.
Och? Vem fan bryr sig om vem av er som knuffade mig?
Du förtjänar sanningen.
Du har hållit det hemligt hela vårt liv
och inte förrän nu, när du kan hamna i fängelse,
berättar du sanningen.
Dra åt helvete, Gina!
Du har rätt.
Och det kan du inte skylla på Leni, eller hur?
Hej.
Hör på…
Tack för att du kom.
Så vem är du?
Jag vet. Håret, kläderna, namnet.
Inget av det betyder nåt.
Personen på insidan, det var jag.
Jag anlade inte branden och jag dödade inte Dylan.
Du måste tro mig.
Jag vill tro dig. Det gör jag, men…
Jag kan berätta allt.
Erkänna allt hemskt jag ljugit om under åren.
De små lögnerna som har lett till större.
Jag kan berätta för alla.
Men det hjälper inte, eller hur?
Det skulle bara få folk att stirra mer.
Jag vill inte ge dem det.
Jag kan inte.
Så…
Hemligheten förblir hemlig.
Jag dödade inte nån.
För vad det är värt,
så trodde jag inte det.
Men jag vet inte hur jag kan hjälpa dig.
Det kan nog ingen.
Försvinn inte,
för det löser ingenting.
Pappa.
Ja. Jag kommer direkt.
Pappa?
Herregud. Pappa!
Vad hände? Mår du bra?
Gina…
-Herregud. Prata med mig. -Jag kan inte.
-Prata med mig.
-Jag har dig. -Är det du?
Ja, jag har dig. Sätt dig. Jag har dig. Okej?
Jag ska ringa en ambulans.
Nej. Vänta.
Jag måste säga det här. Du måste lyssna på mig.
Okej. Vad är det?
-Förlåt mig för allt. -Va?
Allt kommer att bli bra, pappa.
Jag vet att det var du.
För alla år sen.
-Va? -Du borde ha fått hjälp.
Jag skulle ha skickat dig till nån.
Va? Vad försöker du säga?
Inget barn ska behöva se det.
Du skulle inte vara där.
-Vad skulle jag göra? -Pappa.
-Det förstörde ditt liv. -Vadå?
Inget förstörde mitt liv.
Att se din mamma på det sättet.
Det var vad hon ville, förstår du?
Hon hade så ont. Det var därför…
Vadå? Pappa?
Äppelblommorna.
Minns du att det var äppelblommor överallt?
Pappa.
Den våren, var vi alla…
…tillsammans.
-Pappa. -Blommorna föll.
Jag förstår inte.
Pappa.
Snälla, pappa.
Pappa.
Gina.
Va?
Nej! Du ska vänta tills jag är klar och sen börja.
Vad håller mina flickor på med?
Hoppa ner från din systers knä, Gina, och kom in och ät.
Victor! Claudia! Det är dags att äta!
Efterrätt först och det ska vara morotskaka.
Efterrätt först? Det tror jag inte, fröken.
-Vad tror du? -Det är min första regel.
Han är död.
Han är död, Leni.
Va?
Pappa.
Ringde du efter ambulans?
-Nej. -Va?
Det kan finnas tid.
Nej, det är över.
Nej. Jag…
Jag fick inte ta farväl.
Det var inget farväl.
Han pratade om nåt som jag inte förstod.
Okej…
Vi måste ringa ambulans och prata ihop oss.
Prata om vadå?
Vi kan inte förklara en kropp till.
Vi måste rädda oss själva.
-Nej! -Du och jag.
-Det räcker! -Vi har gjort det förut.
-Vi kan göra det igen. -Sluta!
Jag vill inte vara delaktig i nånting du gör!
Du dödade Dylan.
Du skulle inte göra det.
Testa mig!
Varför dödade du honom?
Jag skulle aldrig…
Sluta! Jag var med honom. Han berättade.
Vad hade han gjort dig?
Han attackerade mig.
Det var självförsvar. Han var våldsam.
Jag älskade honom.
Han var så snäll mot mig.
Och du stod inte ut med att jag var lycklig utan dig, så du…
Helvete!
-Nej. -Satan.
Huset brinner upp. Hjälp mig få ut pappa härifrån.
Nej, så här är det. Vi håller ihop som alltid.
Jag låter dig inte gå.
Leni!
Varför kan inte folk förstå?
Varför kan du inte förstå att jag älskar dig mer än nåt annat?
Undertexter: Monika Andersson