V minulých dílech jste viděli...
Budeme mít miminko.
- Já vím. - Miminko.
- Já vím. - Miminko!
A Elliot už mi to nemůže posrat! Bože.
Modlila ses, aby ses zbavila viny, žes zavraždila starou paní.
Je to, jak jsi říkala. Nikdy se to nestalo.
Nikde žádné tělo. Byla jsem zfetovaná.
Porodní centra po celé zemi. Prásk, prásk! Na nic nečekáme.
Co zkoumáte?
Do prdele.
- Všechno. - Chcete pokusného králíka?
Nechcete si sjednat schůzku?
Občas použijeme systém poptávky a dodávky.
Chtěla tě, tak jsem tě dostala.
Genevieve.
Ne.
Beverly.
Už 17 měsíců jsem nenapsal ani slovo.
Ani jediné slovo. A to nepřeháním.
Za celou tu dobu jsem nevzal tužku do ruky.
Trápí mě úzkosti, utápím se v nějaké formě deprese.
Jsem apatický, vzpurný.
Přestal jsem milovat svět a všechny v něm,
ale především
sám sebe.
Ale potom...
SMRTÍCÍ
PODOBA
Potřebuju laskavost.
- Zdravím, Rebecco. - Nech toho.
- Jak se ti daří? Co Susan? - Nehodlám ti flusnout na péro,
než si ho strčím dovnitř, Silasi.
Potřebuju, abys napsal profil.
Ne, díky.
„Dvojčata Mantleova. Bizarní doktorky přes vagíny.“
- Pěkný titulek. - V co nejlepším světle.
Otvíráme porodní centrum v Alabamě. Chvilku jim dělej stín
a pak napiš o tom, jak jsou šíleně okouzlující.
- Ne. - To není kurva prosba.
Navíc si nemůžeš dovolit odmítnout.
Zdravím.
Jste v pořádku?
- Určitě? - Ano.
Je to zázrak.
Věříte na zázraky, Beverly?
Vykročte k lesu.
Poslouchejte, jak vám křupe pod nohama.
Listí, větve a měkká, úrodná půda mezi vašimi prsty.
Nyní zvedněte zrak.
Zeleň, ptáci a modrá obloha
hned za stromy.
Položte ruce tam, kde máte dítě.
Zhluboka se nadechněte.
A vydechněte.
Vstupujete na mýtinu. V dálce slyšíte zvuk vodopádu.
Je jen kousek od vás.
Slunce vás hřeje na ramenou,
na zádech, na břichu.
Přichází světlo.
Jsi v pořádku?
Máš sbaleno.
- Výborně. Díky. - Ať se vám tam líbí.
Jsi v pořádku?
Těšíš se?
Miluju tě, Elly.
Sestřičko.
- To je... - Nádhera.
...hrůza.
Jo, všichni skončíme v pekle.
Řekla byste o sobě, že jste závislá, Elliot?
- Ne. - Ne!
Vy nejste na léčení?
- Tak bych to nenazvala. - Mluvíte jako závislá.
Nejste v žádném programu?
- Ne. - Ne.
- Nemáte sponzora? - Ne.
- Podpůrnou síť? - Mám svoji sestru.
A to je všechno? To je celá vaše síť?
Náš vztah se nedá vysvětlit někomu, kdo není jeho součástí.
Nikoho jiného nepotřebujeme.
- Nikdy jsme nepotřebovaly. - Vymklo se to.
Alkohol, drogy.
Nebyla to žádná legrace.
Opravdu?
Měla jsem halucinace. Deprese.
Trpěla jsem a všechno se to seběhlo tak rychle.
- Porodní centrum... - Laboratoř.
Získaly jsme všechno, co jsme kdy chtěly.
Budeme rodiče.
„Vy“ jakože...
Čekám dvojčata, Silasi. Budeme je vychovávat společně.
- Rodič jedna, rodič dva. - Dobře.
- Dvě miminka, Silasi. - Slyšel jsem.
Všechno, co jsme kdy chtěly.
Není toho na vás trochu moc?
Upřímně? Ne, není.
Necítíte se rozporuplně?
Že vás soukromé letadlo Rebeccy Parkerové veze
na slavnostní otevření centra číslo dva
do města, kde jste nikdy nebyly,
ve státě, kde jste nikdy nebyly, a vaše první centrum je otevřené jen tři měsíce?
Takhle jste to chtěly?
Ano.
Tohle jste vždycky chtěly?
Ano.
Jaký byl let?
To letadlo byl dárek od Rebeccy. No není úchvatná?
Vítejte v Montgomery. Už byste se nejradši pozabíjeli?
Jasně. Trošku se přirdousíme.
- Nejsi unavená, Beverly? - Ne, jsem v pořádku.
Pokoj máš připravený. Kdyby ses chtěla jít natáhnout, jenom si řekni.
Včera se mi zdál sen.
- Dobře. -Že to letadlo spadlo.
Hořelo uprostřed pole a nikdo z nás o tom nevěděl.
-Čekali jsme, jestli se ukážete. - Je to skvělý příběh.
Doufám, že na Mantleovy nejdeš moc zhurta, Silasi.
Máš je vykreslit co nejlíp.
- Jistě, vím o tom. - Nepůjdeš jim po krku jako v New Yorkeru.
Chceme samou chválu.
Pojďte se seznámit s tatínkem.
Moc se na vás těší. Taky je to lékař.
Opravdu?
Nezmínila ses.
Ale zmínila, děvčata.
Tatínku, dvojčata jsou tady.
Beverly, Elliot, tohle je náš tatínek, doktor Marion James.
- Dobrý den. - Zdravím.
A tohle jsou moje sestry a to je bábinka.
Jak se vám daří?
A tohle je Silas Jordan.
- Už jsi o něm slyšel. - Ne, neslyšel.
Ale ano, tatínku, slyšel.
Vyhrál Pulitzera a teď pro nás píše
článek o dvojčatech. Samé pěkné věci.
To by nemělo být moc těžké.
Nejsou úchvatné?
Ano, to opravdu jsou.
Jak se cítíte, Florence?
Cítím se dobře.
Díky za optání, paní doktorko. Moc se těším.
Je vám to už hodně nepříjemné?
Nechci si stěžovat, mám velké štěstí.
A už jsme u konce, jeden večer ještě zvládnu.
Nechcete ji vyšetřit, paní doktorko?
To nebude nutné.
Četla jsem dokumentaci a na zítra je vše připraveno,
- pokud se Florence cítí dobře. - Ano, cítím se dobře.
Navíc měla prvotřídní zdravotní péči.
- To měla. - Ano.
Tatínek se o mě moc pěkně postaral.
To je... Jo.
Myslím, že vyšetření teď opravdu není nutné.
Zítra ráno budete přivádět na svět její čtyřčata.
První pacientka v novém centru. Určitě si je nechcete přepočítat?
Čeká čtyřčata, takže přinejmenším jedno miminko
- bude schované za jiným. - Je to vaše pacientka.
- Ano, já... - Ještě nikdy nerodila.
Je nervózní.
- Jistě, ale... - Paní doktorky, já bych ráda.
Dobře.
Můžeme jít někam do soukromí?
Nemyslel jsem vaginální vyšetření, paní doktorko.
Jenom si sáhněte.
Nechtěla byste trochu soukromí, Florence?
Ne, vůbec ne. Tohle je moje rodina.
Tak jdeme na to.
Jedna.
Dva.
Tři.
Čtyři.
Alabama.
- Byl jste tam už někdy? - Ne.
Centrum Mantle Parker v Alabamě. Jak se to stalo?
Je to Susanino rodné město.
To není pádný důvod.
Alabama má šestou nejvyšší úmrtnost žen při porodu ve Spojených státech.
Chceme se rozšířit přesně na taková místa.
Vážně přijíždíte na svém bílém anglickém koni
zachránit všechny ty chudé, jižanské černochy,
o kterých vůbec nic nevíte.
Ne, to neděláme.
Samozřejmě. Uvítáte potomstvo bohatých bílých paniček,
zatímco chudí černí se budou jen dívat.
Nic takového neděláme.
Dobře.
Co tedy děláte?
Ano.
Beverly, Elliot, máte dvojčata v rodině?
Ne, byly jsme první.
Takový dar.
Máte dvojčata v rodině vy?
Hluboko do historie. Já jsem dvojče a Marion byl dvojče.
- To jsem byl. - Zemřel hned po porodu.
Byl tak maličký a on byl takový tlusťoch. Podle mě jsi ho tam uvnitř požíral.
To nikdy nezjistíme.
Pochovala jsem si ho v dlani a pak zamířil rovnou do spalovací pece.
Tak to tenkrát chodilo.
Bábinko, to se nehodí probírat u večeře.
Porod je násilný, Florence Jamesová, a ty na něj nejsi stavěná.
Myslím, že je ze mě prostě vyříznou.
S dvojčaty Mantleovými nemusí být porod násilný.
Opravdu?
Elliot, řekni tatínkovi o tom miminku, co jsi přivedla na svět.
Dvacet čtyři týdnů staré. Má se k světu.
- Opravdu? - Není jenom zdravé, vážně se má k světu.
Myslím to vážně. Nikdo tomu nemohl uvěřit, že, Silasi?
Ne, bylo to mimořádné.
To je velice působivé.
To je nejmladší dítě, co jste v centru úspěšně přivedly na svět?
Ano.
Myslíte, že byste zvládly i mladší?
Ano.
To se nedá říct.
Záleží na prostředí, ve kterém se vyvíjejí.
Samozřejmě.
Jde to ruku v ruce s debatou ohledně potratů, že ano?
Čím dřív bude plod životaschopný mimo dělohu,
tím silnější budou argumenty hnutí proti potratům, ne?
Když zachráníte dítě v 16, 17, 18 týdnech,
ženy najednou přijdou o své právo na bezpečné ukončení těhotenství.
Tohle teprve není téma vhodné k večeři.
Kdepak, matko, je fascinující.
Taky si myslím.
Je to vůbec možné, Elliot? Zachránit tak malé dítě?
Patnáct týdnů, 14 týdnů?
Ne.
Kolik samovolných potratů ta matka prodělala? Čtyři, pět?
- Ano. -Řešily jste u ní plodnost?
Ne.
Ale ano.
Je to fascinující věda.
Ne, podstoupila léčbu jinde a pak potřebovala zdravotnickou péči.
Bylo to velice neobvyklé.
Podstoupila léčbu u vás.
Pořád je toho tolik, co o životě v raných fázích nevíme.
Ano, to je pravda.
Florence si prošla několika potraty. Nevadí ti to?
Je to tak.
- A nevadí. - A koukejte na ni.
Ano, mám veliké štěstí.
Monochoriální čtyřčata.
- Což znamená? - Všechna čtyři sdílí stejnou placentu.
Není to pak velice rizikové?
- Může být. - Neměla by...
Promiňte, neměla byste být v nemocnici?
Ona není nemocná, Silasi. Těhotenství není nemoc.
Tuhle větu zbožňujete, že ano, Beverly?
Řeklo se „nejít po krku“, Silasi.
Jistě, jen jsem to od Beverly slyšel už asi čtyřikrát.
Je to kurva boží věta. Zapiš si ji do deníčku.
- Susan! - Omlouvám se.
Žijete tady odjakživa, pane Jamesi?
Už po staletí, Beverly.
Vychovávat děti sám muselo být velice náročné.
Nebyl úplně sám.
Samozřejmě, promiňte.
Jen jsem tím myslela, že smrt matky je nesmírně traumatická událost.
Jaká smrt matky?
Promiňte, myslela jsem, že...
Nezemřela. Jenom odešla.
Bylo to stejné, jako by zemřela, Beverly.
Byl jsem prostě jen rodinný lékař.
Pomohl jsem, s čím bylo třeba. Navštěvoval jsem domácnosti.
Pán domu, paní domu, drobotina, vychovatelky, hosté.
Cokoli bylo potřeba.
Kdokoli mě potřeboval.
Pak se rozkřiklo, že pomáhám ženám.
Začal jsem se specializovat na zdraví žen. Ani nevím proč.
Vybralo si mě to.
Možná to bylo mojí společností.
Nikomu to tenkrát nepřišlo dostatečně důležité.
Zdraví žen? Začínal jsem od nuly.
Byl jsem tady první.
Ženské tělo.
Naprosto neprobádané území. Neobjevená země.
Nové hranice, nové meze, nové obory.
Je ohromné vydat se někam, kde před vámi ještě nikdo nebyl.
Být u toho od začátku. Na první stránce. Utvářet budoucnost.
Zařídil jsem si tady ordinace, ve své maličké nemocnici.
Postavili jsme, co bylo třeba. Vyrobili dosud neexistující nástroje.
Pojmenovali části lidského těla, neobjevené nemoci a neduhy.
Cervikální dysplázie, hyperplázie endometria,
sestup pánevních orgánů, dysfunkční děložní krvácení.
Porod, plodnost, porod, plodnost,
porod, plodnost.
Oproti vám jsem však neměl
tolik pacientek, na kterých bych mohl trénovat.
Často jsem si musel vystačit s...
My na svých pacientkách netrénujeme, pane Jamesi.
Ale jistěže ano.
Vaše profese vyžaduje praxi.
Nemyslíte snad, že jste s každým řezem či stehem lepší a lepší?
Nikdy se vám nestalo, že jste chybovaly,
poučily se z toho a využily to u jiné pacientky?
Nikdy jste nevyužily příležitosti,
kdy se naskytlo vhodné tělo a mohly jste se zlepšit, potrénovat,
posunout náš obor kupředu?
Nevnímám to tak.
Elliot ano.
Možná to tak nevnímáte, Beverly,
ale to neznamená, že to tak není.
Myslím na prvopočátky. Jak jsme začínali.
Na čí práci stavíme. Na všechny ty lékaře a pacienty, Beverly.
Mladá žena ve 40. nebo 50. letech 19. století, 17 let, těhotná.
Trpěla závažnou formou křivice
způsobenou podvýživou a nedostatkem vitamínu D.
Měla značně deformovanou pánev.
Několik dní rodila, ale porodit jednoduše nedokázala.
Lékaře přivolali pozdě, a než dorazil, dítě zemřelo.
Přivedli ji zpátky k doktorovi.
V slzách, píštěle ve vagíně.
Trpěla nesnesitelnými bolestmi.
Nic z toho samozřejmě nebylo tehdy neobvyklé.
Naopak, mladé ženy na to trpěly neustále.
Ale neexistoval žádný lék, žádná léčba.
Nikdo nezkoumal, jak to vyřešit.
Jak to celé zlepšit.
Tak začala se svým lékařem spolupracovat.
Ta mladá žena a její lékař uskutečnili 30 jednotlivých procedur.
Bez anestetik.
Třicet jednotlivých procedur, aby to napravili, a ten lékař to napravil.
Vyžadovalo to velkou spoustu tréninku a úsilí.
Ale dokázal to. Dokázali to.
A tato práce se pak předávala z lékaře na lékaře,
až doputovala do mých rukou.
Do vašich rukou.
To je barbarské. A hluboká historie.
To, co popisujete, se dávno neděje.
Ne. Nikdy nejsme od své historie příliš daleko.
Co jste to udělala, Elliot?
S vaší kdysi neplodnou a teď najednou plodnou ženou?
Byl to Bůh? Jste Bůh?
Jak jste stvořila život tam, kde nevzkvétal?
Udělala jsem několik různých věcí.
Například?
Řeknete mi, co se stalo?
- Praskla mi voda. - Asi před dvěma hodinami.
- Dobře. Dýchejte. - Elliot?
Velmi předčasný porod.
- Ve dvaceti čtyřech týdnech. - Elliot...
Dýchejte, Lenko.
Prosím, pomůžeš mi?
Nejsem žádný porodník, Elliot.
Hned se vrátím. Jen vteřinku.
Prosím, pomůžeš mi?
Jsme v podělaném porodním centru.
- Sežeň někoho jiného. - To nejde.
- Zavolej Beverly. - To nejde.
To nic.
Podstoupila vysoce rizikovou implantaci, která technicky vzato nebyla legální,
a já nemám nejmenší tušení, jaké by to mohlo mít důsledky.
Pořád samovolně potrácela a nemohly jsme najít příčinu,
tak jsem před implantací nechala její plod růst trochu déle.
Jak moc déle?
Čtyři týdny.
Tys do ní dala čtyři týdny staré embryo?
Před dvěma hodinami jí praskla voda. Pomoz mi, prosím.
- Prosím. Prosím, pomoz jí. - Já...
Dýchejte.
Ano, správně, dýchejte.
Zdravím vás, já jsem Tom. Jde vám to skvěle, za chvíli je na světě.
Je to tajemství?
Možná.
Udělala jste něco velice chytrého?
Možná.
Božínku, Beverly. Podám ti ubrousek.
- Zajdu pro vodu. - Jsi v pořádku?
Byla jste u porodu?
Byla tady Elliot.
To je neobvyklé.
- Byla tady. - Bude v pořádku?
Nemůžu tomu uvěřit. Nerozumím tomu,
ale dokáže sám dýchat. Žádné známky žloutenky.
Nedává to smysl.
Měli jsme připravenou ventilaci, katetry, kanyly,
ale popravdě nic z toho nepotřeboval.
To je úžasné.
Jak se cítíte ohledně toho svého?
Můžu se na něco zeptat, Beverly? Jste v kontaktu s Genevieve?
Ozývají se mi její právníci.
Zajímají je návštěvy a praktikálie.
Je to dost přímočaré. Není to traumatické nebo...
Brzy odjíždí do zahraničí natáčet film
a pak mě už nechce vidět.
Chcete vidět vy ji?
Musela jste ji opravdu milovat.
Působí to tak.
- Omlouvám se. Nechtěl jsem. - Neexistuje.
Musím předstírat, že nikdy neexistovala.
Moc smutná.
Moc, moc smutná.
Smutná dnes. Smutná zítra.
Beverly?
Sestřičko?
Jsem v pořádku.
Co se stalo?
Já nevím.
Udělalo se mi zle, Elliot.
Všechno je to trošku na hlavu. Připadá mi to jako vtip.
Není to skutečné, Beverly.
Beverly.
Ahoj.
Zatraceně.
Našla jste mě.
Byla tak smutná.
Neustále.
Nemusíš mi nic vysvětlovat, nic mi do toho není.
Hodně pila.
Občas se zjevila ve škole, byla úplně mimo
a mně bylo hrozně trapně.
Nenáviděla jsem ji.
Buď brečela, nebo na nás křičela.
Říkávala, že měla při porodu radši umřít.
Nebo že jsme měly umřít v břiše.
Asi proto lidem říkám, že to tak vážně bylo.
Udělala jsem z ní anděla, přesně jak si přála.
Pořizovala si další a další. Nevím proč.
Dřív jsem si myslela,
že pokaždé doufala, že to bude lepší,
ale to nemůže být pravda, protože nikdy v nic nedoufala.
Bylo to kvůli tatínkovi.
Všechny nás tolik chtěl.
Je úžasný, že ano?
Měla by sis odpočinout.
Budeš nádherná máma.
Mimina.
Podělaní paraziti.
Máte děti?
Neučili vás se na tohle neptat?
Žen, to ano.
- Vy jste děti nikdy nechtěla? - Budu je mít, Silasi.
Cože?
- Beverly je bude mít. - My je budeme mít.
Četl jsem rozhovor s Genevieve Cotardovou,
docela starý, kde mluvila o toužení.
Použila tohle slovo.
„Toužení“ po dětech. Fyzické bolesti.
To není váš případ?
- Ne. - Takhle jste se necítila?
- Ne. - Necítíte mateřský pud?
Ne.
- Děcka jsou vám u prdele? - Ne.
- Jedete v tom kvůli vědě? - Ano.
Tak tady to máte. Mimina.
Dům. Podělanej pes.
Co se změnilo?
Mám dvě dcery a jednoho syna.
Jaké to bylo?
Ty těhotenské blbosti mi fakt šly,
když jsme všichni ještě měli potenciál.
Myslel jsem, že tohle už neděláte, Elliot.
Nedělám.
Jasně. A jak vám to jde?
Jste alkoholik.
Jsem alkoholik.
Myslíte na třetí drink, a přitom teprve popíjíte první.
To ano.
Zkoušel jste toho někdy kvůli někomu nechat?
U mě toho není tolik v sázce, Elliot.
Ale zrovna jste říkal, že máte děti.
Všechny vlaky mi ujely.
Ale co vy? Brzy se stanete mámou.
Maminkou.
Jste na samém počátku nádherné cesty.
Zkoušel jste někdy nějaký program?
Jako anonymní alkoholiky?
Jistě.
- Nezabralo to? - Ale zabralo.
Když budu chtít, můžu kdykoli přestat.
Já jenom...
nikdy nechci.
Není za tím žádné trauma.
Jenom kurva hrozně rád piju.
Jaké jste měla ty halucinace?
Viděla jsem starou bezdomovkyni jménem Agnes.
Bylo to strašně intenzivní.
Byla jsem naprosto přesvědčená, že jsem ji shodila z balkonu.
To je síla.
Ano, pane.
Halucinujete takhle běžně?
Ne.
Proč to děláte?
- Je to moje práce. - Nemyslela jsem ty otázky.
Tohle.
Tenhle zkurvenej časopis, usměvavá dvojčata, duši drásající kraviny.
- Psával jste knihy. - Pár jsem jich napsal.
Byly dobré.
Jste přece pan Pulitzer. Jste spisovatel!
Jsem profesor, co šukal svoje studentky.
Pulitzera už nikdo nevidí.
Nikdo už nemůže nikoho ojet!
Odvážné tvrzení.
Pacienti, studenti, nic se už nesmí.
-Šukáte se svými pacienty. - Bylo by nezdvořilé to nedělat.
Ojela jste Genevieve Cotardovou?
Nebo to udělala jenom vaše sestra?
Jo. Jo.
Co se to děje ve vaší laboratoři?
Jak se vám podařilo, že ta žena otěhotněla?
Proč je to dítě takový zázrak?
Hrajete si na Frankensteina?
Panebože, moc se omlouvám.
K jednomu muži přivedli mladou ženu.
Bylo jí 17 let.
Byla zotročena.
Trpěla závažnou formou křivice.
Byla těhotná a rodila už tři dny.
Měla deformovanou pánev a nedokázala to dítě porodit.
Dítě se narodilo mrtvé.
Když porodila mrtvé dítě, ta mladá žena, které bylo 17 let a byla zotročena
a trpěla závažnou formou křivice
způsobenou podvýživou a nedostatkem vitamínu C,
odvedli ji k tomu muži, ve strašlivých bolestech a s píštělemi,
které vznikly v důsledku traumatu, kterým si prošla při porodu.
Její situace byla tehdy mezi zotročenými ženami běžná.
Ta mladá žena, které bylo 17 let a byla zotročena a trpěla
závažnou formou křivice a měla deformovanou pánev
a porodila mrtvé dítě, když jí bylo 17 let a byla zotročena,
ten muž ji operoval víc než 30krát
během pěti let, pokaždé bez anestetik,
přestože tou dobou už byla anestetika dostupná.
O té dívce jménem Anarcha víme jen to, že jí bylo 17 a byla zotročena
a donucena porodit mrtvé dítě
a že podstoupila 30 operací bez anestetik.
a že měla deformovanou pánev
a trpěla závažnou formou křivice a bylo jí 17 let a byla zotročena.
Víme to díky jednomu bílému muži,
konkrétně tomu bílému muži, který mučil 17letou dívku
a experimentoval na ní, aby byl jmenován otcem gynekologie
a oceněn sochami a medailemi
a aby po něm pojmenovali vyšetřovací polohy a lékařské nástroje.
Co ten bílý muž napsal, je to jediné,
co víme o té 17leté dívce,
která byla zotročena a trpěla
závažnou formou křivice a měla deformovanou pánev
a porodila mrtvé dítě.
Nevíme, kým skutečně byla
nebo co cítila, když chovala své mrtvé dítě,
pokud své mrtvé dítě vůbec chovala.
Nevíme, z čeho měla největší strach.
Můžeme hádat,
vzhledem k traumatu, které musela prožít, ale neznáme ji.
Nevíme, jak se pohybovala a co jedla,
co milovala, co ji rozplakalo, co cítila v těle, které bylo pouze její.
Neznáme ji a nepřísluší ti, abys ji poznala.
Nemůžeš převzít její trauma
nebo její domnělou naději.
Není tvým nástrojem ani fíkovým listem
ani odrazem ani idealizovanou představou.
Nikterak ti nepatří.
Tak to je.
Nesmíš mě následovat.
Tady na druhém břehu sídlí radost,
ale tobě nepatří.
Beverly!
Beverly?
Jsem v pořádku. Není moje.
Není to moje krev. Není to moje krev.
Sbohem.
Můžete nám aspoň říct, co se stalo?
Co se tady děje? Co ti lidi dělají?
Nějaká stará paní. Našli ji v okapu vzadu na střeše téhle budovy.
Asi chtěla skočit na ulici a netrefila se.
Byla tam celou věčnost.
Do prdele.
Začíná to. Začíná to.
Elliot, dovolíš, prosím?
Cokoli si Florence přeje.
Jsem tak šťastná.
Jak se cítíte, Florence?
Výborně, děkuji.
Odsávejte, prosím.
- Brzy se seznámíme s prvním miminkem. - Božínku.
- Jsem na tebe moc pyšný. - Cítím tolik vděčnosti.
Všechna čtyři miminka budou rychle venku, dobře, Florence?
Z nuly na čtyři za stejný počet minut, dobře?
Hrozně se těším.
Dobře.
Jdeme na to, Florence. Miminko číslo jedna.
Držím hlavičku.
Božínku.
Jste připravená?
Tady ji máme. Výborně, Florence.
- Vaše první dcera. - Panebože, je v pořádku?
Je úžasná. Ano.
Soustřeďme se teď na ty, co budou následovat.
Číslo dva.
Jdeme na to. Odsát, prosím.
Miminko číslo dva, tady ji máme.
Gratuluji, Florence.
Můžu se zeptat ještě na jednu věc?
- Ano. - Ano.
Proč si pořád navzájem lžete?
Kdy myslíte, že to začalo?
Miminko číslo tři, tady ji máme.
Beverly Genevieve nikdy nemilovala.
Panebože!
Elliotiny fantazie o laboratoři jsou pořád jenom fantazie.
Na lidech záleží.
Miminko číslo čtyři.
Na lidech záleží.
Na ostatních lidech záleží.
Nepředstavují jen materiál na Elliotiny experimenty.
Už to bude, drahoušku.
Obě ta podělaná děcka chcete.
Co se to děje?
Genevieve přestala existovat a vy dvě
- budete žít šťastně... - Elliot!
No teda...
...na věky...
Elliot, vypadni od ní!
...věků.
Je to průser,
ale aspoň to zůstane pěkně doma.
Co jsi to řekla?
Říkám, že to aspoň zůstane doma, Marione.
Jako že je to tvoje dcera,
ale moje peníze a jméno. A jelikož vlastním tvůj dům
a všechno v něm, neměl by to kurva být zas takový problém.
Kde je tvá sestra?
Venku.
- Vykázali jste ji z božského domu? - Ano, vykázali.
Zmrzačila mi dceru.
Mrzačení žen zní jako voda na tvůj zvrácený porodní kanál, Marione.
Je to na Twitteru, to je problém.
Tak to nech stáhnout.
Snažím se, drahoušku, ale stejně díky.
Nechápu, co je na tom.
- Susan! - Je to jenom měchýř.
Nikdo nebude nešťastný kvůli měchýři.
Nikdo nesepíše depresivní biografii kvůli měchýři.
Do prdele, nemohli byste už přestat s touhle depkou?
Elliot odsud vypadne v tom svém smutném půjčeném autíčku a jede se dál.
- Susan! - Jdi do hajzlu, bábinko!
- Susan! - Neokřikuj ji, Marione.
Proč jste mu dala holčičí jméno?
Doufala jste už od kolébky, že z něj bude zkurvenej psychopat?
Od začátku jsem věděla, že je to dobře, že jste dvě.
Jenom je to škoda.
Měla jsem ji radši.
Nedokážu to vysvětlit.
Je to zázrak.
Beverly!
Ne!
Skončila jste?
Mám řídit?
Ahoj, jsi v pořádku?
Já to bez tebe nedokážu.
Bez tebe totiž nechci dokázat vůbec nic.
Genevieve, opustila jsem ji.
Opustila jsem ji. Přestala pro mě existovat.
Přestaň psát, Silasi.
Silasi.
Nikdo o ten článek už nestojí, Silasi. Není o čem psát.
- Už měsíce jsem nic nenapsal. - Pokračuj v tom.
Neměl jsem nic, na čem by mi záleželo.
To je dobře.
Žádnou pravdu k odhalení.
Nic nemělo smysl, Rebecco.
Nepsat byl můj projekt, obsese, které jsem se věnoval a živil ji.
Čteš mi tady svůj deníček? Chystáš se vytáhnout kytaru?
Zapomněl jsem, že jsem spisovatel. Ztratil jsem sám sebe...
MRTVOLA NALEZENA NA STŘEŠE
Zůstaň kurva ztracenej.
...ale potom jsem potkal dvojčata Mantleova.
Překlad titulků: Tereza Šplíchalová
Kreativní dohled Lucie Musílková