Tidligere i Dead Ringers...
Vi skal have et barn.
- Ja. - Et barn.
- Ja. - Et barn!
Og Elliot er her ikke til at ødelægge det! Åh gud.
Du har bedt din skyld væk om at myrde gamle damer.
Det er, som du sagde. Det skete ikke.
Ingen kom. Det var bare et dårligt trip.
Fødselscentre over hele landet. Det går stærkt.
Hvad undersøger du?
Fuck.
Alt.
Hvad med en forsøgskanin?
Hvorfor bestiller du ikke tid?
Vi anvender undertiden et leveringssystem.
Hun ville have dig, så det blev dig.
Genevieve.
Nej.
Beverly.
Jeg har ikke skrevet et ord i 17 måneder.
Ikke et ord. Det er ikke en overdrivelse.
Jeg har ikke skrevet et ord i al den tid.
Syg af angst, dybt nede i en form for depression.
Apatisk, trodsig.
Af kærlighed til verden og alle i den,
mest af alt
mig.
Indtil...
Gør mig en tjeneste.
- Goddag, Rebecca. - Lad være.
- Hvordan går det... - Jeg spytter ikke på din pik,
før jeg putter den ind, Silas.
Du skal skrive et portræt.
Nej, tak.
"Mantle-tvillingerne. Uhyggelige vaginalæger."
- Flot overskrift. - Det skal være ros.
Vi åbner et fødselscenter i Alabama. Følg dem,
og skriv om, hvor fantastisk betagende de er.
- Nej. - Det er sgu ikke en anmodning.
Desuden har du ikke råd til at sige nej.
Hej.
Er du okay?
- Er du sikker? - Ja.
Det er et mirakel.
Tror du på mirakler, Beverly?
Tag et skridt mod skoven.
Hør skovbunden under dine fødder.
Blade, grene, blød, frodig jord mellem tæerne.
Kig så op.
Grøn, fugle og blå himmel.
Lige forbi træerne.
Placer dine hænder, hvor din baby er.
Tag en dyb indånding.
Pust helt ud.
Træd ind lysningen. Hør lyden af vandfaldet.
Der er det, forude.
Føl solen på dine skuldre,
på ryggen, på din mave.
Lyset kommer.
Er du okay?
Jeg har pakket for dig.
- Fantastisk. Tak. - Hav en vidunderlig tur.
Er du okay?
Er du spændt?
Jeg elsker dig, Elly.
Lillesøster.
- Det her er... - Perfekt.
...forfærdeligt.
Ja. Vi ender allesammen i helvede.
Vil du beskrive dig selv som misbruger?
- Nej. - Nej!
Er du ikke i bedring?
- Jeg ville ikke bruge det sprog. - Du taler som en misbruger.
Følger du et program?
- Nej. - Nej.
- En sponsor? - Nej.
- Intet støttenetværk? - Jeg har min søster.
Er det hele netværket?
Det er umuligt at forklare det her forhold til nogen uden for det.
Vi har ikke brug for andre.
- Aldrig. - Det blev usundt.
Drukken, stofferne.
Ja, det var ikke sjovt.
Virkelig?
Jeg hallucinerede. Deprimeret.
Jeg havde smerter og alt går hurtigt for os.
- Centret... - Laboratoriet.
Vi har alt, hvad vi har ønsket os.
Vi skal være forældre.
"Vi" som i...
Jeg skal have tvillinger, Silas. Vi opdrager dem sammen.
- Forælder et, forælder to. - Okay.
- To små babyer, Silas. - Det hørte jeg.
Alt, hvad vi nogensinde har ønsket.
Føler I jer ikke overvældet?
Ærligt talt, nej.
Konflikter?
Rebecca Parkers private fly, der suser jer
til åbningen af fødselscenter to
i en by, I aldrig har været i,
i en tilstand, I aldrig har været i, før jeres flagskib er tre måneder gammelt?
Ønskede I det?
Ja.
Er det det, I altid har ønsket?
Ja.
Hvordan gik turen?
Det var en gave fra Rebecca, flyet. Er det ikke smukt?
Velkommen til Montgomery. Er I klar til at myrde hinanden endnu?
Ja. Lidt let kvælning.
- Er du udmattet, Beverly? - Nej, jeg har det fint.
Dit værelse er klar. Hvis du vil ligge ned, så sig til.
Jeg havde en drøm i nat.
- Godt. - At flyet styrtede ned.
Midt i en mark, brændende, og ingen af os vidste det.
- Vi ventede på, at I skulle dukke op. - God historie.
Jeg håber, du vil være sød ved mine Mantle-søstre.
Det er ros, ikke?
- Jo. Det husker jeg. - Ikke gå efter struben.
Vi vil kun have komplimenter.
Kom ind og mød far.
Han er vild efter at møde jer. Han er læge.
Virkelig?
Det har du aldrig sagt.
Det har jeg, piger.
Far, her er tvillingerne.
Beverly, Elliot, det er far. Dr. Marion James.
- Goddag. - Hej.
Og det er mine søstre, og det er bedste.
Hvordan har I det?
Og det er Silas Jordan.
- Du har hørt om ham. - Nej, slet ikke.
Jo, du har, far.
Han vandt en Pulitzer. Nu skriver han en artikel
for os om tvillingerne. Han vil kun skrive pæne ting.
Det burde ikke være svært.
Er de ikke vidunderlige?
Jo, det er de virkelig.
Hvordan har du det?
Jeg har det fint.
Tak, doktor. Jeg er spændt.
Er du meget utilpas?
Jeg vil ikke klage. Jeg er så heldig.
Vi nærmer os slutningen, jeg kan godt klare en nat mere.
Vil du undersøge moren, doktor?
Det er ikke nødvendigt.
Vi har læst papirarbejdet. Alt er klar til i morgen,
- så længe Florence har det godt. - Det har jeg.
Og hun har haft fremragende lægehjælp.
- Det har hun. - Det har jeg.
Far har passet mig så godt.
Det er... Ja.
Jeg tror ikke, at en fysisk undersøgelse er nødvendig.
I forløser kvindens firlinger i morgen.
Første patient i centeret. I vil vel gerne føre protokol.
Hun har firdobler, så, mindst en baby
- vil blive gemt bag den anden. - Det er jeres patient.
- Ja, og jeg... - Hun har aldrig fået et barn før.
Hun er ængstelig.
- Sikkert, men... - Læger, jeg vil gerne have det.
Okay.
Kan vi gå et sted hen?
Jeg foreslog ikke en vaginal undersøgelse, doktor.
Bare mærk efter.
Vil du have noget privatliv, Florence?
Nej, slet ikke. Det er min familie.
Sådan.
En.
To.
Tre.
Fire.
Alabama.
- Har du været der før? - Nej.
Mantle Parker Center, Alabama. Hvorfor?
Susans hjemby.
Det er ikke en god grund.
Alabama har den sjette højeste barselsdødelighed i USA.
Når vi udvider, er det steder, vi ønsker at arbejde.
Du pisker virkelig den engelske, hvide hest
for at redde alle de fattige sorte i Syden,
som du ikke ved noget om.
Det er ikke det, vi gør.
Nej. I vil tage imod rige, hvide damers børn,
mens de fattige sorte ser på.
Det er ikke det, vi gør.
Okay.
Hvad gør I så?
Ja.
Beverly, Elliot, løber tvillinger i jeres familie?
Nej. Ikke før vi kom til.
En gave.
Og løber tvillinger i din familie?
Hele vejen tilbage. Jeg er tvilling, og Marion var tvilling.
- Det var jeg. - Han døde lige efter, han blev født.
Han var så lille, og den her var så fed. Jeg tror, du havde spist ham derinde.
Vi ved det ikke.
Jeg holdt ham i hånden, og så sendte de ham til forbrænding.
Sådan var det.
Bedste, det er ikke en middagssamtale.
Fødsel er voldelig, Florence James, og du er ikke bygget til det.
Jeg tror, de bare vil skære dem ud af mig.
Fødsel er ikke voldelig med Mantle-tvillingerne.
Virkelig?
Elliot, fortæl far om den baby, du lige har forløst.
Fireogtyve uger gammel. Den stortrivedes.
- Gjorde du virkelig? - Ikke bare sundt. Den stortrivedes.
Jeg mener det. Ærligt talt, ingen troede på det, vel, Silas?
Nej, det var ekstraordinært.
Det er meget imponerende.
Er det det tidligste, du har forløst et barn i centeret?
Det er det.
Tror du, du kunne gøre det tidligere?
Ja.
Det er umuligt at sige.
Det handler om miljøet, de vokser i.
Selvfølgelig.
Det går hånd i hånd med abortdebatten, ikke?
Jo tidligere liv er levedygtigt uden for livmoderen,
jo stærkere er abortmodstandernes argument, ikke?
Red et barn, når det er 16, 17, 18 uger,
og så mister en kvinde pludselig retten til at afbryde sin graviditet sikkert.
Se, det her er ikke en passende middagssamtale.
Nej, mor. Det er fascinerende.
Det synes jeg.
Er det muligt at redde en baby så ung?
Femten uger, 14 uger?
Nej.
Hvor mange gange havde moren i dette tilfælde aborteret? Fire, fem?
- Ja. - Har du også lavet fertilitetsarbejdet?
Nej.
Det gjorde du.
Det er fascinerende videnskab.
Nej, hun fik behandlingen andetsteds, og havde derefter ingen medicinsk støtte.
Det var meget usædvanligt.
Hun fik behandlingen hos dig.
Vi er så begrænsede med hensyn til, hvad vi ved om livet i de tidlige stadier.
Det har vi været, ja.
Florence aborterede flere gange. Du har ikke noget imod det?
Det havde jeg.
- Og nej. - Se på hende nu.
Ja, jeg er så heldig.
Monochorioniske firlinger.
- Det betyder? - At alle fire deler moderkage.
Er det ikke risikofyldt?
- Det kan det være. - Burde hun ikke...
Burde du ikke være på et hospital?
Men hun er ikke syg, Silas. Graviditet er ikke en sygdom.
Du elsker den replik, ikke, Beverly?
Ikke struben, sagde jeg.
Jeg har bare hørt Beverly sige det ved fire lejligheder.
Det er sgu en god replik. Skriv den ned i din notesbog.
- Susan! - Undskyld.
Har du altid boet her, hr. James?
Vi har været her i århundreder, Beverly.
Det må have været svært at opdrage børnene alene.
Han var ikke helt alene.
Nej, undskyld.
Jeg mente bare, at en mors død er en meget traumatisk begivenhed.
Moderens død?
Jeg er ked af det. Jeg troede...
Hun døde ikke. Hun smuttede bare.
Det var som et dødsfald, Beverly.
Jeg var egentlig bare familielæge.
Hvad der krævedes, og hvad jeg kunne hjælpe med. Hjemmebesøg.
Husets mand, husets dame, de små, barnepigerne, gæsterne.
Hvad der end krævedes.
Hvem, der end havde brug for mig.
Jeg blev kendt for at hjælpe kvinder.
Kvinders sundhed blev mit speciale. Jeg ved ikke hvorfor.
Det valgte mig.
Måske var det min omgangskreds.
Det syntes ikke at være vigtigt nok for nogen.
Kvinders sundhed? Det var som at starte fra ingenting.
At være den første.
En kvindes krop.
Helt ukendt territorium. Uopdaget jord.
Nye grænser, nye kanter, nye følelser.
Det er vidunderligt at gå, hvor ingen mennesker har gået før.
At være der i begyndelsen. Første side. Form fremtiden.
Jeg oprettede konsultationsrum her, på mit eget lille hospital.
Vi byggede det, der var nødvendigt. Skabte værktøjer, der ikke fandtes.
Navngav dele, lidelser, dårligdomme, som ingen havde opdaget endnu.
Livmoderhalsdysplasi, endometrielhyperplasi,
bækkenbundsprolaps, dysfunktionel blødning fra livmoderen.
Fødsel, frugtbarhed, fødsel, frugtbarhed,
fødsel, frugtbarhed.
Men jeg havde
ikke det antal patienter, I har at øve jer på.
Jeg var ofte nødt til at klare mig med...
Vi øver os ikke på vores patienter, hr. James.
Selvfølgelig gør I det.
Jeres profession er et verbum.
Tror du ikke, du bliver bedre for hvert snit og sting?
Har du aldrig begået en fejl med en patient,
lært af den og anvendt det, du har lært, på den næste?
Har du aldrig benyttet en mulighed,
en krop, der ligger der, en chance for at forbedre, at øve,
så standen kan bevæge sig fremad?
Sådan ser jeg ikke på det.
Det gør Elliot.
Sådan ser du måske ikke på det, Beverly,
men det betyder ikke, at det ikke er sådan.
Jeg tænker på starten. Hvordan vi begyndte.
Skuldrene vi står på. Lægerne, patienterne, Beverly.
En ung kvinde, 1840'erne, 1850'erne, 17, gravid.
Hun havde en alvorlig type rakitis,
fremkaldt af underernæring, mangel på vitamin D.
Hendes bækken var deformt.
Fødslen tog flere dage, men var umulig for hende.
Lægen blev tilkaldt sent, og babyen var død, da han ankom.
Hun blev bragt tilbage til lægen.
Sprækker, fistler i hendes vagina.
Hun havde ekstraordinære smerter.
Intet af dette var usædvanligt på den tid.
Faktisk det modsatte. Unge kvinder led af det hele tiden.
Men der var ingen kur, ingen behandling.
Ingen kiggede på, hvordan man kunne løse det.
Hvordan man kunne gøre det bedre.
Så hun og lægen arbejdede sammen.
Lægen og den unge kvinde brugte 30 separate operationer.
Ingen bedøvelse.
Tredive separate operationer på at reparere det, og lægen reparerede det.
Og det krævede en hel del øvelse og en stor indsats.
Men han gjorde det. De gjorde det.
Og det arbejde blev videregivet fra læge til læge,
til læge til læge, indtil det nåede mine hænder.
Jeres hænder.
Det er barbarisk. Det er historie.
Det, du beskriver, sker ikke længere.
Nej. Vi er aldrig langt fra vores historie.
Hvad gjorde du så?
Med din engang golde, pludselig frugtbare kvinde?
Var det Gud? Er du Gud?
Hvordan skabte du liv, hvor det ikke ville vokse?
Jeg lavede en kombination af ting.
Såsom?
Hvad er der sket?
- Mit vand gik. - For to timer siden.
- Okay. Træk vejret. - Hvad har vi?
En meget for tidlig fødsel.
- Fireogtyve uger gammel. - Elliot...
Træk vejret med mig, Lenka.
Kan du hjælpe mig?
Jeg er ikke fødselslæge, Elliot.
Jeg er straks tilbage.
Vær sød at hjælpe?
Vi er sgu da i et fødselscenter.
- Find en anden. - Jeg kan ikke.
- Ring til Beverly. - Jeg kan ikke.
Det er okay.
Hun fik en ekstremt risikofyldt behandling, der teknisk set er ulovlig,
og jeg aner ikke, hvad konsekvenserne af det kan være.
Hun havde haft aborter. Vi kunne ikke finde årsagerne,
så jeg dyrkede hendes embryo lidt længere før implantation.
Hvor meget længere?
Fire uger.
Satte du et fire uger gammelt embryo ind?
Hendes vand gik for to timer siden. Vær venlig at hjælpe mig.
- Vær sød at hjælpe hende. - Jeg...
Træk vejret.
Ja, okay, træk vejret.
Hej, jeg hedder Tom. Okay. Ja. Du klarer dig godt. Vi skal møde dit barn.
Er det hemmeligt?
Måske.
Har du gjort noget meget klogt?
Måske.
Åh gud. Jeg henter en serviet.
- Jeg henter vand. - Er du okay?
Så du fødslen?
Elliot var her.
Det er usædvanligt.
- Hun var her. - Overlever han?
Jeg kan ikke tro det. Jeg forstår det ikke.
Men han kan trække vejret på egen hånd. Ingen tegn på gulsot.
Det giver ingen mening.
Vi var klar med CPAP, ET-rør, respiratorer, kanyler,
men han havde ikke brug for noget af det.
Det er fantastisk.
Hvordan har du det med din?
Må jeg spørge dig om noget, Beverly? Er du i kontakt med Genevieve?
Jeg hører fra hendes advokater.
Besøgsspørgsmål og det praktiske.
Det er ligetil nok. Det er ikke traumatisk eller...
Hun forlader snart landet for en film,
og så vil hun ikke se mig.
Vil du se hende?
Du må have elsket hende meget højt.
Det virker sådan.
- Jeg er ked af det. - Hun eksisterer ikke.
Jeg må lade, som om hun aldrig har eksisteret.
Meget trist.
Meget, meget trist.
Trist i dag. Trist i morgen.
Beverly?
Lillesøster?
Jeg har det fint.
Hvad skete der?
Jeg ved det ikke.
Jeg blev bare dårlig, Elliot.
Det hele har været lidt fjollet. En vittighed.
Det er ikke virkeligt, Beverly.
Beverly.
Hej.
For pokker da.
Du fandt mig.
Hun var så ked af det.
Hele tiden.
Du behøver ikke forklare det. Det rager ikke mig.
Hun drak meget.
Nogle gange dukkede hun op på skolen og var helt ødelagt,
og det var så pinligt.
Jeg hadede hende.
Hun græd eller råbte ad os.
Hun plejede at sige, at hun ville ønske, at hun var død under fødslen.
Eller at vi døde inde i hende.
Jeg tror, det er derfor, jeg siger, det er det, der skete.
Jeg forvandlede hende til en engel, ligesom hun ville.
Og hun fortsatte med at få os, men jeg ved ikke hvorfor.
Jeg plejede at tro, det var,
fordi hun hver gang håbede, at det ville blive bedre,
men det er ikke rigtigt, for hun nærede aldrig håb.
Det var far.
Han ville have os alle så meget.
Han er vidunderlig, er han ikke?
Du burde hvile dig.
Du bliver sådan en smuk mor.
Babyer.
Forpulede parasitter.
Har du børn?
Er du ikke trænet til ikke at spørge om det?
Til kvinder, jo.
- Ville du aldrig have børn? - Jeg skal have dem, Silas.
Hvad?
- Det er Beverly, der skal det. - Det skal vi.
Jeg læste et interview med Genevieve Cotard
fra for noget tid siden, og hun talte om længsel.
Hun brugte det ord.
En "længsel" efter dem. En fysisk smerte.
Oplever du ikke det?
- Nej. - Sådan havde du det ikke?
- Nej. - Føler du dig ikke moderlig?
Nej.
- Så du er skideligeglad med babyer? - Ja.
- Du går op i videnskaben? - Ja.
Så, her er du. Babyer.
Et hjem. En køter.
Hvad ændrede sig?
Jeg har to døtre og en søn.
Hvordan var det?
Jeg var rigtig god til graviditets-skidtet.
Når vi alle stadig har potentialet.
Jeg troede ikke, du gjorde det her mere, Elliot.
Det gør jeg ikke.
Fint. Hvordan fungerer det for dig?
Du drikker.
Jeg drikker.
Du tænker på din tredje drink, mens du nipper til din første.
Det gør jeg.
Har du nogensinde prøvet at stoppe for nogen?
Der er mindre på spil for mig, Elliot.
Men du har børn, sagde du lige.
Alle mine skibe er sejlet.
Men du? Du skal være mor.
En mor.
Du er i begyndelsen af en smuk rejse.
Har du prøvet et program?
AA?
Ja.
- Gik det ikke? - Det går fint.
Jeg kan altid stoppe, når jeg vil.
Jeg...
...vil bare aldrig.
Der er ingen traumer.
Jeg kan bare godt lide at drikke.
Hvad hallucinerede du?
En lille, gammel, hjemløs dame ved navn Agnes.
Wow.
Det var så intenst.
Jeg var helt overbevist om, at jeg havde skubbet hende ned fra min altan.
Det er meget.
Jeps.
Hallucinerer du generelt?
Niks.
Hvorfor gør du det her?
- Det er mit job. - Ikke spørgsmålene.
Det her.
Lortebladet, smilende tvillinger, selvødelæggende pis.
- Du skriver bøger. - Jeg har skrevet nogle.
De var gode.
Du er hr. Pulitzer. Du er forfatter!
Jeg er en professor, der kneppede sine elever.
Ingen ser Pulitzer mere.
Man må heller ikke kneppe nogen længere!
Vovet påstand.
Patienter, studerende, intet er tilladt.
- Du knepper dine patienter. - Alt andet ville være uhøfligt.
Knepper du Genevieve Cotard?
Eller var det bare din søster?
Ja.
Hvad foregår der i dit laboratorium?
Hvordan gjorde du kvinden gravid?
Hvorfor er den baby sådan et mirakel?
Hvad er det for noget Frankenstein-lort, du har gang i?
Gud, jeg er så ked af det.
En ung kvinde blev bragt til en mand.
Hun var 17.
Hun var slave.
Hun havde en alvorlig type rakitis.
Hun var gravid, og hun havde været i fødsel i tre dage.
Hendes bækken var deformt, hvilket gjorde fødslen umulig.
Barnet var dødfødt.
Efter fødslen af hendes dødfødte baby, blev den unge kvinde, som var 17 og slave
og led af en alvorlig type rakitis
grundet underernæring og mangel på vitamin D,
bragt til manden i ulidelige smerter på grund af fistler,
der var opstået grundet skaderne under fødslen.
Hendes situation var almindelig blandt slavekvinder på den tid.
Den unge pige, som var 17 og slave og som led af
en alvorlig type rakitis og havde et deformt bækken
og havde født et dødfødt barn, da hun var 17 år og slave,
blev opereret over 30 gange af denne mand
i løbet af fem år, hver gang uden bedøvelse,
på trods af at anæstesi for nyligt var blevet tilgængeligt.
Alt, hvad vi ved om pigen Anarcha, som var 17 og slave
og blev tvunget til at føde sit dødfødte barn
og som blev opereret 30 gange uden bedøvelse
og havde et deformt bækken
og led en alvorlig form for rakitis og var 17 og slave.
Det ved vi kun på grund af, hvad en hvid mand,
specifikt den hvide mand, der torturerede den 17-årige pige
og eksperimenterede på hende for at blive gynækologiens fader
og hædret med statuer og medaljer
og undersøgelsespositioner og medicinske værktøjer i hans navn.
Hvad den hvide mand skrev ned, er den eneste information,
vi har omkring den 17-årige pige,
der var slave og led af
en alvorlig type rakitis og havde et deformt bækken
og havde født et dødfødt barn.
Vi ved ikke, hvem hun virkelig var,
eller hvad hun følte, da hun holdt sit dødfødte barn,
hvis hun nogensinde fik lov til at holde sit dødfødte barn.
Vi ved ikke, hvad hun var mest bange for.
Vi kan gætte på det
baseret på det traume, hun blev tvunget til at udholde, men vi kender hende ikke.
Vi ved ikke, hvordan hun bevægede sig, eller hvad hun spiste,
hvad hun elskede, hvad fik hende til at græde, hvad hun følte i sin egen krop.
Vi kender ikke hende, og hun er ikke din at kende.
Du kan ikke få hendes traume
eller hendes forestillede håb.
Hun er ikke din opfindelse eller dit figenblad
eller din projektion eller din romantisering
eller din på nogen måde overhovedet,
faktisk.
Du må ikke følge efter.
Der er glæde herude på den anden side,
men den er ikke din.
Beverly!
Beverly?
Jeg har det fint. Det er ikke mit.
Det er ikke mit blod.
Farvel.
Fortæl nu, hvad der er sket.
Hvad sker der derovre? Hvad laver de?
En gammel dame. Fundet i tagrenden bag bygningen.
Hun sprang nok og sigtede mod gaden og ramte den undervejs.
Hun havde ligget der i evigheder.
For fanden.
Det begynder.
Elliot, du har ikke noget imod det, vel?
Hvad Florence end synes.
Jeg er så glad.
Hvordan har du det, Florence?
Vidunderligt. Tak.
Sug, tak.
- Næsten klar til at møde den første baby. - Gud.
- Jeg er så stolt af dig. - Jeg er så taknemmelig.
Vi prøver at få alle fire babyer ud af dig hurtigt.
Fra nul til fire på cirka lige så mange minutter, okay?
Jeg er så spændt.
Okay.
Værsgo, Florence. Baby nummer et.
Jeg har hovedet.
Du godeste.
Er du klar?
Sådan. Godt klaret, Florence.
- Din første datter. -Åh gud, er hun okay?
Hun er fantastisk. Ja.
Lad os holde fokus på den næste.
Nummer to.
Sådan. Sug, tak.
Baby nummer to, her er hun.
Tillykke, Florence.
Må jeg stille endnu et spørgsmål?
- Ja. - Ja.
Hvorfor lyver I konstant for hinanden?
Hvornår startede det, tror I?
Baby nummer tre, så er det nu.
Beverly elskede aldrig Genevieve.
Åh gud!
Elliots laboratoriefantasier er kun fantasier.
Folk er vigtige.
Baby nummer fire.
Folk betyder noget.
Andre mennesker betyder noget.
De er ikke kun emner til Elliots eksperimenter.
Vi er næsten færdige.
I vil begge have de babyer.
Okay? Hvad sker der?
Genevieve eksisterer ikke, og I to...
- ...lever lykkeligt til jeres dages ende. - Elliot!
Åh...
...for evigt og altid...
Elliot, kom væk fra hende!
...og altid og altid.
Det var en fejl,
men i det mindste er det internt.
Hvad sagde du?
At det i det mindste er internt, Marion.
Ja, hun er din datter,
men det er mine penge, navn, og da jeg ejer dit hus
og alt i det, vil det gøre problemet langt mindre.
Din søster?
Udenfor.
- Er hun forvist fra Det Store Hus? - Ja, hun er forvist.
Hun lemlæstede min datter.
At lemlæste kvinder lyder lige forskruet nok til dig, Marion.
Det er på Twitter, hvilket er et problem.
Så fjern det.
Jeg prøver, skat, men tak.
Hvad fanden er problemet?
- Susan! - Det er en blære.
Ingen bliver vred over en blære.
Ingen vil skrive sørgevers på grund af en blære.
Gider alle for fanden holde op med at være deprimeret?
Lad os få Elliot væk i sin triste lejebil og komme videre.
- Susan! - Pis af, bedste!
- Susan! - Du skal ikke "Susan" hende, Marion.
Hvorfor gav du ham et pigenavn?
Håbede du på en psykopat helt fra barnsben?
Jeg har altid vidst, at det var godt, at der var to af jer.
Det er bare en skam.
Hun er min favorit.
Jeg kan ikke forklare.
Det er et mirakel.
Beverly!
Nej!
Er du færdig?
Skal jeg køre?
Hej. Er du okay?
Jeg kan ikke gøre det uden dig.
Jeg vil ikke gøre noget uden dig.
Genevieve, jeg har forladt hende.
Jeg har forladt hende. Hun eksisterer ikke.
Stop med at skrive, Silas.
Silas.
Ingen vil have artiklen længere, Silas. Der er ingen historie her.
- Jeg har ikke skrevet i månedsvis. - Bliv ved med det.
Der er sgu intet, der har raget mig.
Godt.
Ingen sandhed at udgrave.
Intet har betydet noget, Rebecca.
Ikke at skrive har været et projekt, en besættelse at pleje.
Læser du din dagbog for mig? Finder du din guitar frem?
Jeg havde glemt, at jeg var forfatter. Hvem jeg var...
LIG FUNDET PÅ TAG
Forbliv fortabt.
...indtil jeg mødte Mantle-tvillingerne.
Tekster af: Anders Langhoff
Kreativ supervisor Lotte Udsen