Anterior în Inseparabile...
Facem un copil!
- Știu. - Un copil.
- Știu. - Un copil!
Și Elliot nu este aici să strice tot! Doamne!
Ți-ai plâns vinovăția pentru uciderea doamnelor bătrâne.
E cum ai spus tu. Nu s-a întâmplat.
Nu există cadavru. Doar halucinație urâtă.
Centre de nașteri în toată țara. Peste tot! Ne mișcăm repede.
Ce cercetați?
La dracu'!
Tot.
Vrei un cobai?
De ce nu faci o programare?
Ocazional operăm pe un sistem de livrare
și ea te-a dorit, așa că te-am adus.
Genevieve.
Nu.
Beverly.
Nu am scris niciun cuvânt în 17 luni.
Niciun cuvânt. Nu exagerez.
Nu am pus stiloul pe hârtie în tot timpul ăla.
Bolnav de anxietate, adâncit într-o formă de depresie.
Apatic, sfidător.
Din dragoste față de lume și față de toți locuitorii ei,
și, mai presus de toate,
față de mine.
Până când...
INSEPARABILE
Am nevoie de o favoare.
- Bună, Rebecca! - Nu face asta!
- Ce mai faci? Cum e Susan? - Nu scuip pe penisul tău
înainte de a-l băga, Silas.
Am nevoie să scrii un articol.
Nu, mulțumesc.
„Gemenele Mantle. Ciudatele doctorițe de vagine.”
- Frumos titlu! - Puțină reclamă.
Deschidem un centru de nașteri în Alabama. Urmărește-le pe acolo,
scriind despre cât de al dracu' de fascinante sunt.
- Nu. - Nu este o cerere!
În plus, nu îți permiți să spui nu.
Bună!
Ești bine?
- Sigur? - Da.
Este o minune.
Crezi în minuni, Beverly?
Fă un pas spre pădure!
Ascultă foșnetul de sub picioarele tale!
Frunze, ramuri, pământ moale și bogat între degetele de la picioare.
Acum, uită-te în sus!
Verde, păsări și cer albastru.
Chiar dincolo de copaci.
Pune-ți mâinile acolo unde este copilul!
Inspiră adânc!
Și expiră profund.
Pășește în luminiș! Ascultă sunetul cascadei!
Iată-l, în față.
Simte soarele pe umerii tăi,
pe spate, pe burtă.
Lumina vine.
Te simți bine?
Am pregătit bagajul.
- Grozav! Mulțumesc! - Distracție plăcută!
Ești bine?
Ești încântată?
Te iubesc, Elly.
Surioară.
- Este... - Perfect!
... groaznic!
Da. Cu toții mergem în iad.
Te-ai descrie ca dependentă?
- Nu. - Nu!
Nu ești în recuperare?
- Nu aș folosi acel limbaj. - Vorbești ca un dependent.
Nu ești într-un program?
- Nu. - Nu.
- Vreun sponsor? - Nu.
- O rețea de sprijin? - O am pe sora mea.
Și asta e tot? Asta e întreaga rețea?
Este imposibil să explici această relație cuiva din afara ei.
Nu avem nevoie de nimeni altcineva.
- De ce am avea? - A devenit nesănătoasă.
Băutura, drogurile.
Da, nu a fost distractiv.
Serios?
Am avut halucinații, depresie.
Am avut dureri și totul se mișcă repede pentru noi.
- Centrul... - Laboratorul.
Avem tot ce ne-am dorit vreodată.
Vom fi părinți.
„Noi”, adică...
Am gemeni, Silas. Îi creștem împreună.
- Părinte unu, părinte doi. - Bine.
- Doi bebeluși, Silas. - Am auzit.
Tot ce ne-am dorit vreodată.
Nu vă simțiți copleșite?
Sincer, nu.
În conflict?
Avionul privat al Rebecăi Parker vă duce
la tăiatul panglicii centrului numărul doi
într-un oraș în care nu ați mai fost,
într-un stat în care nu ați mai fost, înainte de a treia lună de sarcină?
Asta ați vrut?
Da.
Asta v-ați dorit întotdeauna?
Da.
Cum a fost zborul?
Avionul a fost un cadou de la Rebecca. Nu e drăguț?
Bun-venit în Montgomery! Sunteți gata să vă omorâți reciproc?
Sigur. Doar puțină sufocare.
- Ești epuizată, Beverly? - Nu, sunt bine.
Camera ta e gata. Dacă vrei să te întinzi, să-mi spui.
Am avut un vis aseară.
- Bine. - Că avionul s-a prăbușit.
În mijlocul unui câmp, arzând, și niciunul dintre noi nu știa.
- Vă așteptam să veniți. - Este o poveste grozavă!
Sper că te-ai purtat frumos cu surorile Mantle, Silas.
Doar reclamă, îți amintești?
- Sigur. Îmi amintesc. - Nu e jugulara vreunui newyorkez.
Vrem doar complimente.
Intrați să-l întâlniți pe tati!
Abia așteaptă să vă cunoască! Și el e doctor.
Serios?
Nu ai spus niciodată.
Fetelor, ba v-am spus.
Tati, au venit gemenele.
Beverly, Elliot, el este tati. Doctorul Marion James.
- Bună ziua! - Bună!
Și acestea sunt surorile mele, iar ea este buni.
Ce faceți?
Și el este Silas Jordan.
- Ai auzit de el. - Nu, deloc.
Ba da, tati, ai auzit.
A câștigat un Pulitzer. Acum, scrie un articol
pentru noi despre gemene. O să spună doar lucruri frumoase.
Nu ar trebui să fie dificil.
Nu sunt minunate?
Da, chiar sunt!
Cum te simți, Florence?
Mă simt bine.
Mulțumesc, dnă doctor. Sunt nerăbdătoare.
Te simți inconfortabil?
Nu vreau să mă plâng. Sunt atât de norocoasă!
Și suntem la sfârșit acum, mai pot suporta încă o noapte.
Doriți să examinați mama, dnă doctor?
Nu e necesar.
Am citit documentele. Totul este pregătit pentru mâine,
- ... atât timp cât Florence e bine. - Chiar mă simt bine.
Și a avut parte de îngrijire medicală excelentă.
- Așa este. - Da.
Tati m-a îngrijit atât de bine!
Asta e... Da.
Nu cred că un examen fizic este strict necesar.
O ajuți pe femeia asta să nască cvadrupleți dimineață.
Primul pacient de la centru. Sigur vrei să faci o numărătoare!
Are cvadrupleți, deci, cel puțin un copil
- ... va fi ascuns în spatele altuia. - Este pacienta ta.
- Da, iar eu... - Nu a mai avut copii.
E neliniștită.
- Sunt sigură, dar... - Dnă doctor, aș vrea să faci asta.
Bine.
Putem merge undeva?
Nu sugeram un examen vaginal, dnă doctor.
Doar să o palpați.
Dorești puțină intimitate, Florence?
Nu, deloc. Asta este familia mea.
Bine.
Unu.
Doi.
Trei.
Patru.
Alabama.
- Ai mai fost? - Nu.
Centrul Mantle-Parker, Alabama. Cum așa?
Orașul natal al lui Susan.
Ei bine, ăsta nu este un motiv bun.
Alabama are a șasea cea mai mare rată a mortalității materne din Statele Unite.
Pe măsură ce ne extindem, în locurile astea vrem să lucrăm.
Chiar vă înhămați la acțiunea
de salvare a tuturor săracilor de culoare din sud
despre care nu știți nimic.
Nu asta facem.
Exact. Veți asista toate doamnele albe bogate la naștere,
în timp ce săracii oameni de culoare privesc.
Nu asta facem.
Bine.
Ce faceți, atunci?
Da.
Beverly, Elliot, gemenii sunt ceva obișnuit în familia voastră?
Nu. Nu până la noi.
Un cadou.
În familia voastră sunt gemeni?
Da. Eu sunt geamănă și Marion a fost geamăn.
- Am fost. - A murit imediat după ce s-a născut.
Era atât de mic, iar el era atât de gras! Cred că l-ai mâncat acolo.
Nu vom ști niciodată.
L-au ținut în palmă și apoi l-au zvârlit la incinerator.
Așa s-a întâmplat.
Buni, asta nu e o discuție de purtat la cină.
Nașterea este violentă, Florence James, și nu ești construită pentru ea.
Cred că, pur și simplu, îi vor scoate din mine.
Nașterea nu este violentă când le ai pe gemenele Mantle.
Chiar așa?
Elliot, spune-i tatei despre copilul pe care l-ai adus pe lume!
Douăzeci și patru de săptămâni. Minunat!
- Serios? - Nu doar sănătos. Minunat!
Vorbesc serios. Sincer, nimănui nu-i venea să creadă, nu, Silas?
Nu, a fost extraordinar.
Foarte impresionant!
Este copilul născut cel mai timpuriu în centru?
Da.
Crezi că ai putea s-o faci și mai devreme?
Da.
Este imposibil de spus.
Totul ține de mediul în care cresc.
Desigur.
Este mână în mână cu dezbaterea despre avort, nu-i așa?
Cu cât mai devreme este viabilă viața în afara uterului,
cu atât argumentul mișcării anti-avort e mai puternic. Nu?
Dacă salvezi un copil când are 16, 17, 18 săptămâni,
dintr-odată, o femeie își pierde dreptul să-și încheie în siguranță sarcina.
Acum, acesta nu este un subiect de discutat la cină.
Nu, mamă. Este fascinant.
Cred că da.
Este posibil, Elliot, să salvezi un copil atât de mic?
Cincisprezece săptămâni, 14 săptămâni?
Nu.
Mama, în acest caz, a avut câte avorturi spontane? Patru, cinci?
- Da. - Ai făcut și fertilizarea?
Nu.
Ba ai făcut-o.
E o știință fascinantă!
Nu, a făcut tratamentul în altă parte și, apoi, nu a avut sprijin medical.
A fost extrem de neobișnuit.
A făcut tratamentul cu tine.
Suntem atât de limitați în ceea ce știm despre viață în stadiile incipiente.
Am fost, da.
Florence a avut câteva avorturi spontane. Nu te superi?
Am avut.
- Și, nu! - Acum, uită-te la ea!
Da, sunt atât de norocoasă!
Cvadrupleți monocorionici.
- Ce înseamnă? - Toți patru împart o placentă.
Nu este un risc foarte mare?
- Poate fi. - Nu ar trebui...
Îmi pare rău, să fii într-un spital?
Nu e bolnavă, Silas. Sarcina nu este o boală.
Îți place replica asta, nu-i așa, Beverly?
Nu sări la jugulară, Silas!
Nu, am auzit-o pe Beverly folosind-o în vreo patru ocazii diferite.
Este o replică al dracu' de bună! Noteaz-o în carnețel!
- Susan! - Îmi pare rău.
Deci, ați trăit mereu aici, dle James?
Suntem aici de secole, Beverly.
Trebuie să fi fost dificil să vă creșteți copiii singur.
Nu a fost singur.
Nu, îmi pare rău. Desigur,
am vrut doar să spun că moartea mamei este un eveniment extrem de traumatizant.
Moartea mamei?
Îmi pare rău. M-am gândit...
Nu a murit. Doar a plecat.
A fost ca o moarte, Beverly.
Eram doar un medic de familie.
Făceam tot ce era nevoie, ajutam cum puteam. Vizite la domiciliu.
Bărbatul casei, doamna casei, cei mici, educatoare, invitați.
Orice era necesar.
Oricine avea nevoie de mine.
Am devenit cunoscut pentru că ajutam femeile.
M-am specializat în sănătatea femeilor. Nu știu de ce.
M-a ales.
Poate, datorită componenței familiei.
Nu părea să fie suficient de important pentru nimeni.
Sănătatea femeilor? Era ca și cum ai începe de la zero.
Eram primul acolo.
Corpul unei femei.
Teritoriu complet necunoscut. Terenuri nedescoperite.
Frontiere noi, margini noi. Câmpuri noi.
Este minunat să ajungi acolo unde nimeni nu a mai ajuns.
Să fii acolo la început. Prima pagină. Să formezi viitorul.
Am amenajat săli de consultații aici, în propriul meu spital mic.
Am construit ce era necesar. Am creat instrumente care nu existaseră înainte.
Am denumit părți, suferințe, afecțiuni pe care nimeni nu le descoperise.
Displazia cervicală, hiperplazia endometrială,
prolapsul planșeului pelvin, sângerări uterine anormale.
Nașterea, fertilitatea, nașterea, fertilitatea,
Cu toate acestea, nu am avut
numărul de pacienți pe care îi aveți voi pentru a practica.
De multe ori am avut de a face cu...
Nu practicăm pe pacienții noștri, dle James.
Bineînțeles că o faceți.
Profesia voastră este un verb.
Nu credeți că deveniți mai bune cu fiecare incizie și cusătură?
Nu ați făcut niciodată o greșeală cu un pacient,
ați învățat din ea și ați aplicat ce ați învățat la următorul?
Nu ați profitat niciodată de ocazie,
un corp care se prezintă, un moment de îmbunătățire, de a practica,
în scopul de a avansa cu profesia?
Eu nu văd lucrurile așa.
Elliot le vede așa.
S-ar putea să nu te gândești la asta așa, Beverly,
dar asta nu înseamnă că nu este așa.
Mă gândesc la punctul de pornire. Cum am început.
Predecesorii noștri. Medicii, pacienții, Beverly.
O femeie tânără, din anii 1840-1850, de 17 ani, însărcinată.
Avea o formă severă de rahitism
provocată de malnutriție, lipsă de vitamina D.
Pelvisul ei era grav deformat.
A fost în travaliu câteva zile, dar îi era imposibil să nască.
Doctorul a fost chemat târziu, iar copilul a murit până când a sosit.
Ea a fost adusă înapoi la doctor.
Rupturi, fistule în vagin.
Avea dureri extraordinare.
Nimic din toate acestea, desigur, nu era neobișnuit pentru acea vreme.
De fapt, din contră. Tinerele sufereau de acest lucru în mod constant.
Dar nu exista niciun leac, niciun tratament.
Nimeni nu căuta cum să rezolve acest lucru.
Cum să facă să fie mai bine.
Deci, ea și doctorul au lucrat împreună.
Doctorul și tânăra au făcut 30 de operații separate.
Fără anestezie.
Treizeci de operații pentru a o repara, iar medicul a reparat-o.
Și asta a necesitat multă practică, efort.
Dar el a reușit. Ei au reușit.
Și acea muncă a fost transmisă de la medic la medic,
până când a ajuns în mâinile mele.
Și în mâinile voastre.
Este barbar. Sunt practici demult apuse în istorie.
Ceea ce descrii nu se mai întâmplă.
Nu. Nu suntem niciodată foarte departe de istorie.
Ce ai face atunci, Elliot?
Cu femeia ta odată stearpă, brusc fecundă?
A fost Dumnezeu? Ești Dumnezeu?
Cum ai creat viața acolo unde nu era?
Am făcut o combinație de lucruri.
Cum ar fi?
Îmi poți spune ce s-a întâmplat?
- Mi s-a rupt apa. - Acum aproape două ore.
- Bine. Respiră! - Elliot.
O naștere foarte prematură.
- Douăzeci și patru de săptămâni. - Elliot...
Respiră cu mine, Lenka!
Te rog, poți să mă ajuți?
Nu sunt obstetrician, Elliot!
Mă întorc imediat. O secundă.
Te rog, ajută-mă?
Suntem într-un centru de nașteri, la dracu'!
- Adu pe altcineva! - Nu pot.
- Sun-o pe Beverly! - Nu pot.
E în regulă.
A avut o implantare cu risc ridicat, care nu era legală, tehnic vorbind,
și nu am idee care ar putea fi implicațiile.
A avut multe avorturi spontane. N-am putut găsi motivele,
deci, am crescut embrionul puțin mai mult înainte de implantare.
Cu cât mai mult?
Patru săptămâni.
Ai pus un embrion de patru săptămâni în interiorul ei?
I s-a rupt apa acum două ore. Te rog să mă ajuți!
- Te rog! Te rog, ajut-o! - Eu...
Respiră!
Da, bine, respiră!
Bună, eu sunt Tom. Te descurci bine. O să-ți cunoaștem copilul.
Este secret?
Poate.
Ai făcut ceva foarte inteligent?
Poate.
Doamne, Beverly! Aduc un șervețel.
- Aduc puțină apă. - Ești bine?
Ai văzut nașterea?
Elliot a fost aici.
Asta e neobișnuit.
- A fost aici. - Va fi bine?
Nu-mi vine să cred. Nu înțeleg.
Dar poate respira singur. Nu există semne de icter.
Nu are niciun sens.
Eram pregătiți cu tuburi CPAP, ET, ventilatoare, canule,
dar, sincer, n-a avut nevoie de nimic.
Uimitor!
Cum te simți în legătură cu ai tăi?
Pot să te întreb ceva, Beverly? Ții legătura cu Genevieve?
Am primit semn de la avocații ei.
Întrebări despre vizitare și chestii practice.
Este destul de simplu. Nu este traumatizant sau...
Ea pleacă din țară în curând pentru a filma un film,
și apoi, nu vrea să mă vadă.
Tu vrei să o vezi?
Probabil că ai iubit-o foarte mult.
Așa pare.
- Îmi pare rău. Nu am vrut... - Nu există.
Trebuie să mă prefac că nu a existat niciodată.
Foarte tristă.
Extrem de tristă.
Tristă, astăzi. Tristă, mâine.
Beverly?
Surioară?
Sunt bine.
Ce s-a întâmplat?
Nu știu.
M-am simțit rău, Elliot.
A fost un pic prostesc. Doar o glumă.
Nu e real, Beverly.
Beverly!
Bună!
Fir-ar!
M-ai găsit.
Era atât de tristă!
Tot timpul.
Nu trebuie să explici asta. Nu este treaba mea.
Bea foarte mult.
Venea uneori la școală și nu era în apele ei
și era atât de jenant!
Am urât-o.
Plângea sau țipa la noi.
Obișnuia să spună că își dorea să fi murit avându-ne.
Sau să fi murit noi în ea.
Cred că de aceea le spun oamenilor că asta s-a întâmplat.
Am transformat-o într-un înger, așa cum dorea ea.
Și ea tot nu s-a oprit din făcut copii, dar nu știu de ce.
Obișnuiam să cred că ne-a făcut
pentru că de fiecare dată spera că va fi mai bine,
dar asta nu prea e adevărat, fiindcă nu a avut niciodată speranță.
Tati a fost acela.
El ne-a dorit pe toate atât de mult!
E minunat, nu-i așa?
Ar trebui să te odihnești.
Vei fi o mamă atât de frumoasă!
Bebelușii.
Paraziții dracu'!
Ai copii?
Nu ești instruită să nu întrebi asta?
Pe femei, sigur.
- Nu ai vrut niciodată să faci copii? - Dar fac copii, Silas.
Ce e?
- Beverly îi face. - Noi îi facem.
Am citit un interviu cu Genevieve Cotard
acum ceva timp, și ea vorbea despre dor.
A folosit acel cuvânt.
„Dor” de ei. O durere fizică.
Nu e asta și experiența ta?
- Nu. - Nu așa te-ai simțit?
- Nu. - Nu te simți maternă?
Nu.
- Nu-ți pasă de bebeluși? - Nu.
- În acest joc pentru știință? - Da.
Deci, iată-te! Bebelușii.
O casă. Un câine nenorocit.
Ce s-a schimbat?
Am două fiice și un fiu.
Cum așa?
Am fost foarte bun la treaba cu sarcina,
când toți avem încă potențialul.
Credeam că nu mai faci asta, Elliot.
Nu o fac.
Sigur. Cum funcționează pentru tine?
Ești alcoolic.
Sunt alcoolic.
Te gândești la a treia băutură în timp ce o sorbi pe prima.
Da.
Ai încercat vreodată să renunți pentru cineva?
Miza este puțin mai mică pentru mine, Elliot.
Dar ai copii, tocmai ai spus.
Toate corăbiile mele au plecat din port.
Dar tu? Vei fi mamă.
O mami.
Ești la începutul unei călătorii frumoase.
Ai încercat vreodată un program?
Ca Alcoolicii Anonimi?
Sigur.
- Nu a funcționat? - Funcționează bine.
Mă pot opri oricând vreau.
Doar că...
nu vreau niciodată.
Nu am traume.
Chiar îmi place să beau.
Deci, ce ai văzut în halucinație?
O bătrânică fără adăpost pe nume Agnes.
A fost cel mai intens lucru.
Am fost total convinsă că am împins-o de la balconul meu.
Asta e intens.
Da, domnule.
Ai halucinații în general?
Nu.
De ce faci asta?
- Este treaba mea. - Nu, nu întrebările.
Asta.
Articolașul ăsta de rahat cu nenorocitele de gemene zâmbitoare.
- Tu scrii cărți. - Am scris câteva cărți.
Au fost bune.
Tu ești domnul Pulitzer. Ești scriitor!
Sunt un profesor care le-a tras-o studentelor.
Nimeni nu mai vede Pulitzerul.
Nimeni nu mai are voie să i-o tragă nimănui!
E o replică îndrăzneață.
Pacienți, studenți, nimic nu este permis.
- Tu le-o tragi pacienților. - Ar fi nepoliticos să nu o fac.
I-ai tras-o lui Genevieve Cotard?
Sau doar sora ta?
Da.
Ce se întâmplă în laboratorul tău?
Cum a rămas femeia aia însărcinată?
Cum de acel copil este așa un miracol?
Ce rahat în stilul Frankenstein faci?
Doamne, îmi pare rău.
O tânără a fost adusă la un bărbat.
Avea 17 ani.
Era înrobită.
Avea o formă severă de rahitism.
Era însărcinată și fusese în travaliu timp de trei zile.
Pelvisul ei era deformat, făcând imposibilă nașterea copilului.
Copilul a fost născut mort.
După nașterea copilului ei mort, tânăra, care avea 17 ani și era înrobită
și suferea de o formă severă de rahitism
din cauza malnutriției și a unui deficit de vitamina D,
a fost dusă la bărbat, în dureri groaznice, din cauza fistulelor,
care au apărut din cauza traumelor îndurate în timpul nașterii.
Situația ei era comună printre femeile înrobite la acea vreme.
Tânăra, care avea 17 ani și era înrobită și suferea
de o formă severă de rahitism și avea un pelvis deformat
și dăduse naștere unui copil mort atunci când avea 17 ani și era înrobită,
a fost operată de peste 30 de ori de acest om,
pe parcursul a cinci ani, de fiecare dată fără anestezie,
în ciuda faptului că anestezia devenise recent disponibilă.
Tot ce știm de fata asta numită Anarcha, care avea 17 ani și era înrobită
și a fost forțată să dea naștere copilului ei mort
și că a fost operată de 30 de ori fără anestezic
și că avea un pelvis deformat
și suferea de o formă severă de rahitism și avea 17 ani și era înrobită...
Știm asta doar datorită omului alb,
adică bărbatului alb care a torturat fata de 17 ani
și a experimentat pe ea pentru a fi numit „Tatăl Ginecologiei”
și a fi onorat cu statui și medalii
și poziții de examinare și instrumente medicale în numele său.
Ceea ce a scris acel om alb este singura informație
despre acea fată de 17 ani,
care era înrobită și suferea
de o formă severă de rahitism și avea un pelvis deformat
și dăduse naștere unui copil mort.
Nu știm cine a fost cu adevărat
sau ce simțea când își ținea în brațe copilul născut mort,
dacă a fost așa, și dacă chiar și-a ținut în brațe copilul născut mort.
Nu știm de ce îi era cel mai frică.
Putem ghici
bazat pe trauma pe care a fost forțată să o îndure, dar nu o cunoaștem.
Nu știm cum se mișca sau ce mânca,
ce iubea, ce o făcea să plângă, ce simțea în corpul care era al ei.
Nu o cunoaștem și nu este a ta ca s-o cunoști.
Nu poți avea trauma ei
sau speranța ei imaginată.
Nu e aparatul tău sau paravanul tău
sau proiecția sau romantismul tău
sau a ta, în orice fel,
de fapt...
Nu ai voie să vii.
Există bucurie aici, pe partea cealaltă,
dar nu este a ta.
Beverly!
Beverly?
Sunt bine. Nu e al meu.
Nu e sângele meu!
La revedere!
Ne poți spune măcar ce s-a întâmplat?
Ce se întâmplă acolo? Adică, ce fac oamenii ăia?
O doamnă bătrână. Au găsit-o în jgheab, pe acoperișul din spate al acelei clădiri.
Cred că a sărit spre stradă, dar a lovit jgheabul.
E acolo de veacuri.
La dracu'!
Începe!
Elliot, nu te deranjează, nu-i așa?
Cum vrea Florence.
Sunt atât de fericită!
Cum te simți, Florence?
Minunat! Mulțumesc!
Aspirație, vă rog.
- Sunt gata să cunosc primul copil. - Dumnezeule!
- Sunt tare mândru de tine! - Sunt tare recunoscătoare!
Vrem să-i scoatem pe toți cei patru copii repede, bine, Florence?
De la zero la patru, în tot atâtea minute, bine?
Sunt atât de entuziasmată!
Bine.
Începem, Florence. Copilul numărul unu.
Am prins capul.
Doamne!
Ești gata?
Începem. Bună treabă, Florence!
- Prima ta fiică. - Doamne, e bine?
E grozavă. Da.
Să ne concentrăm asupra cui urmează.
Numărul doi.
Începem. Aspirație, vă rog.
Copilul numărul doi, iată-l!
Felicitări, Florence!
Pot să mai pun o întrebare?
- Da. - Da.
De ce vă tot mințiți una pe cealaltă?
Când credeți că a început?
Copilul numărul trei, iată-l!
Beverly nu a iubit-o niciodată pe Genevieve.
Doamne!
Fanteziile de laborator ale lui Elliot sunt doar fantezii.
Oamenii contează.
Copilul numărul patru.
Oamenii contează.
Alți oameni contează.
Nu sunt doar o chestiune pentru experimentele lui Elliot.
E aproape gata, dragă.
Amândouă doriți acești copii.
Ce se întâmplă?
Genevieve nu există, iar voi două
- trăiți fericite până la... - Elliot!
Doa...
... adânci bătrâneți...
Elliot, îndepărtează-te de ea!
... și în vecii vecilor.
E o nenorocire,
dar cel puțin este internă.
Ce ai spus?
Am spus că cel puțin e internă, Marion.
Adică, este fiica ta,
dar sunt banii mei, numele, și, având în vedere că e casa mea,
cu tot ce este în ea, o să fie o problemă mult mai mică.
Unde e sora ta?
Afară.
- E exilată din Casa Mare? - Da, este exilată.
Mi-a mutilat fiica!
Mutilarea femeilor este ceva ce chiar îți place, Marion.
Este pe Twitter, asta este o problemă.
Păi, scoate-o!
Încerc, dragă, dar mersi.
Nu înțeleg ce-i așa mare lucru.
- Susan! - Este o vezică urinară.
Nimeni nu va fi trist pentru o vezică urinară.
Nimeni nu va scrie în jurnalul său despre o vezică.
La dracu', puteți să nu mai fiți atât de deprimați cu toții?
Să o scoatem pe Elliot de aici în mașina ei tristă închiriată și gata.
- Susan! - Du-te dracu', buni!
- Susan! - Scutește-o, Marion!
De ce i-ai dat nume de fată?
Sperai la un nenorocit de nebun de legat din leagăn?
Mereu am știut că e bine că sunteți două.
Dar e păcat.
Ea este preferata mea.
Nu pot explica asta.
Este un miracol.
Beverly!
Nu!
Ai terminat?
Vrei să conduc?
Bună! Ești bine?
Nu pot face asta fără tine.
Nu vreau să fac nimic fără tine.
Genevieve, am părăsit-o.
Am părăsit-o. Ea nu există.
Nu mai scrie, Silas!
Silas!
Nimeni nu mai vrea articolul, Silas. Nu există nicio poveste aici.
- Nu am scris de luni de zile. - Ține-o tot așa!
Nu mi-a mai păsat de nimic.
Bine.
Niciun adevăr de săpat.
Nimic nu avea sens, Rebecca.
A nu scrie a fost ca un proiect, o obsesie de îngrijit, de hrănit.
Îmi citești jurnalul tău? Ai de gând să-ți scoți chitara?
Am uitat că sunt scriitor. M-am pierdut...
CADAVRU GĂSIT PE ACOPERIȘ
Rămâi dracu' pierdut!
... până când le-am întâlnit pe gemenele Mantle.
Subtitrarea: Ana-Monica Cojocărescu
Redactor: Monica Bildea