Tidigare i Dead Ringers...
Jag kan fixa henne åt dig.
Skulle du vilja det?
- Det har bara varit du, eller hur? - Jag var bara med dig.
Ja, ännu ett jävla missfall.
Du kommer att få barn. Jag löser det.
Min syster dog. Min tvilling.
Du kan inte ha allt i din systers liv.
Jag vill inte göra bebisgrejen längre. Inte på det sättet.
- Var är din syster? - Inte här.
Som konstanta multipla divisioner, man är knappt där.
Håll käften!
Agnes, var fan är du?
Förlåt att jag åkte.
Är du rädd?
Är du?
Nej.
- Det är nog dumt. - Ja.
Jag är bara väldigt, väldigt lycklig.
MÅNDAG
- Det var som fan! -Är det här?
Som ett förbaskat rymdskepp.
Jösses.
Fantastiskt.
- Ja. - Briljantato, alltså!
- Ja. - Mycket imponerande.
Det står "Mantle" överallt.
Ja.
På alla väggar och på alla saker och...
Ja, det är namnet. Vårt namn.
Som ni vet var det vårt namn först.
Mantle Parker.
Vem sjutton är Parker och vad har han med oss att göra?
- Våra uppbackare, det sa jag ju. - Det är så fint.
Bra jobbat, flickor. Kära nån.
Och bra jobbat du också, älskling.
Är du okej, raring?
Nej.
Okej. I alla fall... Det här är ett fantastiskt rum.
Vad kallar ni ett sånt här rum, flickor?
Växthuset, kanske?
Det är ett atrium.
Be dem att gå.
Ett atrium?
Ello?
Kära nån, vad står på?
Hon är okej. Hon jobbar bara väldigt hårt.
Det gör ni båda, uppenbarligen.
Det ser inte alls ut som ett sjukhus.
- Det är det inte heller. - Okej. Ja, okej.
Gravida kvinnor är inte sjuka.
Ja, det är en intressant idé.
Det är ingen idé utan ett faktum.
Nå, jag tycker att det är mycket intressant.
Jag fattar.
- Vill ni visas runt? - Det är okej, älskling.
Vill du inte se bebisarna?
- Vilka bebisar? - Bebisarna som föds här.
Vad händer med dem när de åker hem? Vad händer med mödrarna?
De åker hem med sina bebisar.
Ja, det antar jag att de gör.
Hallå.
Hej.
- Hejsan. - Hej.
- Hallå. - Hej.
Det här är Greta.
- Hej, Alan. - Ja.
- Linda, hej. - Greta.
Vill ni ha lite starkt te?
Så väldigt snällt av dig. Tack. Ja.
Beverly har berättat om dig.
Nej, det har jag inte. Det är fel person.
Hur var förlossningscentret?
Ja, det är så... Eller hur, Alan?
- Ja. - Har du sett det?
Ja.
Ja, men, då vet du, det är så väldigt...
- Ja. - Det är inte ett sjukhus.
- Nej. - Vi såg massor av saker, eller hur?
En massa blod, tarmar och bebisar.
Vi såg knappt nånting. Det är lugnt.
Vi kanske borde äta.
Vill ni sova?
Nej, tack.
- Hur var flyget? - De gav oss saker hela tiden.
- Eller hur? - Ja.
Jag åt två små efterrätter och de var fantastiska båda två.
- Det gjorde han. - De visade oss till olika köer
- för vi stod på fel ställe. - Ja.
Placerade oss med det tjusiga affärsfolket.
Ja, vi uppgraderade er. Så bra.
Min uppgradering tycks inte ha funkat.
Den var rolig.
Ni kanske borde sova lite.
Vi behöver inte sova. Tack, Beverly.
Vi vill träffa er. Det var flera år sen sist.
Det var inte flera år sen.
Jo. Fyra år. Eller hur, Alan?
Det låter som att det var decennier. Som att vi pratar om
-årtionden av försumligt dotterskap. - Nej. Det var inte så jag menade.
Ni är väldigt upptagna.
Nej. Jag vet.
- Hej. - Hej.
De här är till dig.
Jag heter Genevieve.
- Genevieve! - Genevieve.
- Det är så underbart att få träffa er. - Fantastiskt.
Så ni gillar trädgårdsarbete?
- Så det har Beverly sagt? - Jag är förvånad att hon pratar om oss.
Så du bor alltså inte här, Genevieve?
Mamma.
Ja. Nej, ursäkta. Ja.
Inte än, men vi jobbar på det.
- Vi har tittat på några ställen. - Jaså?
I Park Slope.
Vackra golv, körsbärsträd i trädgården.
Alldeles för dyrt, Linda, men det kändes rätt.
Ja.
Det är... Det är verkligen underbart.
Snälla, förlåt mig.
- Din pappa är som gjord att vara morfar. - Du menar att han är gammal?
Nej, han har stark morfarsenergi.
Så nu ska vi bara låtsas somna?
De vill ha sin kväll.
- Jag är inte trött. - Jo, det är du.
Hon sa att vi skulle gå och lägga oss.
Hon gjorde sin dr Mantle.
"Stödstrumpor, återhämta er. Väldigt, väldigt gammal."
Titta. Var kom det här ifrån?
Åh, kära nån!
- Vem gjorde det här? - Antagligen stackars Greta.
Men varför?
De betalar henne.
Hon hänger kläder i liksäckar?
Ser ut som en förbaskad brottsplats. Det har begåtts ett modebrott.
Sluta, Alan.
Kom igen. Vi måste uppföra oss.
De här byxorna oroar mig.
Kära nån.
Jag hoppas att det bara är du. Bara du och inte ett spår av mig.
- Det gör mig ledsen. - Det gör mig lycklig.
Jag är så exalterad, Genevieve.
Jag odlar vår familj.
Jag är bokstavligen full av hopp.
Jag vill bara att det är vårt ett litet tag till.
TA EN KAPSYL I MÅNADEN VID BEHOV
Jag dödade henne.
Det var ingen dröm.
Jag drömde henne inte.
Vi var i vattnet
och det var en båt,
och vi hade badat hela dagen.
Och sen hittade jag henne inte. Eller hon hittade inte mig.
Och jag har suttit fast i det sedan dess.
Väntat och inte väntat på att bli hel.
Velat och inte velat vara halv.
Jag har aldrig kommit över det.
TISDAG
Jävlar!
Vi ska ha barn, Beverly.
- Ja. - Ett barn.
- Jag vet. - Ett barn.
Ja. Ett barn.
Ett jävla barn.
Ett barn.
Jag älskar dig.
Men jorden blev alltmer fördärvad för Guds åsyn.
Då sade Gud till Noa: "Jag har beslutit att göra ände på allt kött,
ty jorden är uppfylld av våld som de öva.
Se, jag vill fördärva dem tillika med jorden."
Låt oss be.
Beverly, vad hände?
Det hände i atriumet.
Hennes femte barn.
Det gick bara så snabbt.
Hon var fantastisk, så rörande,
och jag kände mig så stolt för man oroar sig
att kvinnan ska känna att den sortens förlossning är offentlig,
traumatisk, eller inte som hon tänkt sig. Men det var faktiskt väldigt privat.
Tycker du att du borde byta om?
Det är bara blod. Det brukar bli så när kvinnor föder barn.
Det är inte så traumatiskt.
Ja, jag vet det, Beverly. Tack.
Fan.
-Åh, kära nån. - Ja.
- Hon är så bra. -Åh, ja.
Titta så duktig hon är.
- Hon är så levande. - Vad betyder det?
Tja, hon är så närvarande.
Vilken speciell tjej hon är, Beverly.
Jag hoppas att du vet vilken tur du har.
- Du känner mig. - Ja, det gör jag.
Det där får ni stänga av.
Kom och titta med oss.
Du är så duktig, raring.
Glömmer du nånsin bort vem du är?
Vad menar du, Linda?
Jag undrar alltid med skådespelare.
Ni måste kliva in i nån annans liv.
- Bebo... - Det är ett bra ord.
...deras liv. Och du är så bra på det.
Tack.
Jag skulle oroa mig att jag skulle
tappa bort mig själv alldeles.
Så bra att ingen ber dig att göra det då.
Du är den mest enastående person jag träffat.
Jösses.
Ska vi prata om nåt som faktiskt är intressant?
Ello, var snäll.
Förlåt.
Va?
Det här händer jämt.
Dumt att tro att det skulle bli annorlunda.
- Nej. - Förlåt.
- Beverly. - Jag är ledsen.
Det är okej.
- Den är död. - Det vet vi inte.
Förlåt.
Beverly.
Hur många veckor?
Jävlar. Elly.
- Sju. - Elly, jag är ledsen.
Åtta på torsdag.
- Okej. - Elly.
Ni gjorde IVF, eller hur?
Ni gjorde IVF? Det var vad ni gjorde.
- Nej. - Vi gjorde IUI.
IUI?
Okej. Ni gjorde IUI.
Okej.
Sent för implantationsblödning, men helt normalt. Nån smärta?
Nej, ingen. Jag känner ingenting.
Okej. Låt mig bara... Det verkar inte som en kraftig blödning.
Alla dina missfall var långt före åtta veckor, Beverly.
Känns det annorlunda?
Jag vet inte. Jag har ingen aning.
Jag känner ingenting, Elliot.
Ligg ner.
Det är okej.
Tack.
Tack, Elliot.
Grattis.
ONSDAG
- Så när det blöder... - Vad du vill.
- Blodet. - Ja.
Berätta om det.
- Tja... - Ja.
Godmorgon, Beverly!
Mår du bra?
Så fantastiskt jävla bra!
De har alltid varit så här. Alltid är det nåt.
Kan du hålla käften?
Förlåt.
Jag är ledsen.
Varför? Du har allt du nånsin velat ha.
Jag är jätteglad för din skull.
Det är okej att vara ledsen.
Tack. Så väldigt snällt, men jag mår bra.
- Elliot, snälla. - Snälla vadå, Beverly?
Vem vill ha dig nu?
Det är nåt jag velat länge,
utan att riktigt veta varför. Nåt min kropp har velat,
och det är nåt min partner verkligen vill.
Jag berättade för Elliot igår,
pratade med henne inne i huvudet,
för jag kände att jag måste berätta att jag skulle få barn.
Och,
jag fick känslan att hon var väldigt besviken.
Hon var...
Hon var så upprörd för att jag svikit henne.
Jag bara...
Det känns som att jag förstört allt.
Genom att ta en chans... En lycka jag trodde var min rätt.
Att bli kär, få ett barn,
obstinat bestämma mig för att skapa mitt eget liv,
att bli en hel människa.
Men jag saknar henne.
Åh, herregud.
Ibland känns det som att fel tvilling dog.
Fungerar det än?
Jag hoppas hela tiden att om jag fortsätter komma tillbaka så fungerar det.
Att jag ska känna mig förlåten. Försonad.
Vad än goda människor känner.
Vad känner goda människor?
Frid.
Amy är sju. Alex är fem.
- Rara ungar. - Tror jag säkert.
De hanterar det hela mycket bättre än jag.
Okej.
Alltså, de hatar mig. Jag var aldrig där.
Jag lämnade allt åt min fru.
Jag var en förfärlig make. Jag var otrogen,
och prioriterade min karriär framför allt.
Och nu är jag där och frågar om läxorna,
försöker komma ihåg vem som spelar cello,
och vem som gillar balett och keramik.
Jag kan inte fläta deras hår som hon kunde.
Bor dina barn i England på 1700-talet?
Gör folk så här mot dig?
Gör vadå?
Öppnar sina hjärtan för dig.
Lovar att följa dig vart du än går.
TORSDAG
Hejsan.
-Äggen var fantastiska, förresten. - Här knyts inga vänskapsband.
Jag vill bara tacka för din gästfrihet...
Jag har slutit fred med det faktum att vi aldrig kommer att ses igen.
Och det tycker jag att du också borde göra.
FREDAG
- Jag har saknat dig. - Det är bra.
Jag ville bara ge dig lite Mantle-tid.
Ja, nej, det vill jag inte.
Jag vill vara med dig.
Nån annanstans. Nånstans som inte är här. Jag kan inte andas här.
Det känns som att jag har nåt i bröstet, nåt som fastnat i halsen hela tiden.
Jag vill ha det där huset, med körsbärsträden och trägolven.
Och dig vid fönstret.
Du har den där provspelningen idag.
Lycka till.
Jag älskar dig, Beverly.
Nej.
Hej, Linda.
Ursäkta.
Kan jag hjälpa dig att hitta nåt?
Nej, jag bara...
- Jag ville baka tårtorna till imorgon. - Visst.
Jag brukade göra dem när de var små. En var.
Om du säger vad du behöver kan jag skaffa det åt dig.
- Tack. - Ja.
Vad är det?
Ingenting.
Hur är det i kyrkan, Elliot?
Härligt, tackar som frågar. Om du försöker döda den,
räcker inte blodig biff, koffein och nån enstaka cigarett.
Skuldkänslorna över mord på gamla damer har du bett bort.
Precis som du sa. Det hände aldrig. Det dök aldrig upp nån kropp.
Bara en snedtändning ser jag nu.
Så du är ingen mördare?
Nej, jag är faktiskt ingen mördare.
Vilken lättnad. Ett tag verkade du inte riktigt klok.
I själva verket är jag faktiskt jävligt klok. Underbart, va?
Jag har träffat nån.
Ja. Vi hörde alla när du träffade honom häromnatten.
Förlåt. Det är bara så skönt att bli ordentligt knullad.
Han är politiker och avgudar mig.
När han pratar med mig låter det som poesi.
Låter riktigt irriterande.
Ska jag köra upp en galge i dig?
Suga ut det? Knuffa dig nerför trapporna?
Med dina äggstockar skulle ingen misstänka nåt.
Nej. Tack så mycket, Elliot. Så snällt.
Så känner skådespelerskan dig inte alls?
Vet hon inte hur du lider, lillasyster?
Jag lider inte, Elliot. Jag är lycklig.
Det kanske är du som inte vet hur det känns.
Så när berättar vi för dem?
Jag menar, ni måste berätta för dem imorgon. De åker på söndag.
Vilken toppen föräldravecka, va?
Vi behöver nog inte berätta personligen.
Herregud, så glad hon kommer att bli. Hennes lilla ansikte! Du måste berätta.
Och pappa blir bara en pöl.
Vi är för tidiga för att avslöja kön.
Det hade varit fantastiskt.
För i helvete! Varför tajmade ni det inte bättre?
Elliot, jag är inte redo.
Vem är pappan?
Det är Sammys sperma, om det är vad...
Det är så jävla smart.
Och IUI. Det är så smart.
Så körde du bara upp näven?
Förlåt, jag blir bara så begeistrad.
- Några fler blödningar? - Elliot.
- Nej. - Det är bra. Det är åtta veckor imorgon.
Vad ska vi kalla det?
Förlåt, jag försöker bara ta in alltihop.
Förlåt.
Om man säger förlåt 20 gånger så betyder det inget längre.
Det finns inget "vi" här, Elliot. Det finns ett vi. Och ett oss.
Vi ska ha barn.
Vi har hittat ett hus som vi älskar.
Vi hoppas att du kommer på middag ibland.
God natt, Elliot.
Hur gick det idag? Med provspelningen?
Jag fick rollen.
Jag visste det.
Grattis.
Tack.
Det är nog väldigt dumt.
Jag är bara väldigt, väldigt lycklig.
Hallå. Hallå.
Är det nån där?
LÖRDAG
Blås.
Jippi!
Vad önskade du dig?
Ärligt talat, var det dubbelt upp.
Runt 100 % mer bebis än nån hade förväntat sig.
- Så gräsligt för dig. - Vem kom först?
Tänkt att jag inte vet det.
Ello kom ut först.
Hon slutade bara gråta när hennes syster gjorde henne sällskap.
Och om Ello är Ello, vad är då Beverly?
Generalen har inget smeknamn.
Jag har försökt erinra mig, men jag har inte sett er sen Cambridge.
Det stämmer.
Nick, hur går det med kampanjen?
Jo, tack. Vi jobbar på för fullt.
Hur har ni haft det?
Behöver ni pussa bebisar? Här finns ett gäng ni kan låna.
- Bebisar är inga stora väljare, tyvärr. - Inte så illa.
Vi pussar hellre väljarkåren mellan 30 och 44,
- som saknar collegeutbildning. - Du då?
Jag klagar inte.
Era döttrar har gett mig anställning.
- Vi pratar inte om det offentligt. - Dra åt helvete.
Sätt dig, Greta.
- Snälla? - Det går bra. Tack.
Vilken festmåltid. Tack för att jag fick vara med.
Ingen sa att du skulle komma.
Jag ville bara säga att ni två måste vara så stolta.
- Ja, det måste man ju säga. - Så stolta.
Det är vad folk alltid har sagt.
Ja.
Era tjejer är fantastiska. Det de har uppnått.
Ja, prestationerna.
Mina barn...
Jag kan inte ens föreställa mig.
- Min fru och jag brukade alltid säga... - Din fru? Du har en fru?
Hon dog, mamma. Hans fru dog.
Nej, jag beklagar verkligen.
Det är okej.
Times-intervjun för några månader sen.
Ja, den var tuff.
När du diskuterade din invandringspolitik
och hur jävla kåt du är på dödsstraffet?
Ja. De redigerar de där sakerna på ett sånt sätt, Tom...
Du använde inte ordet "svärmar"?
Är du svartsjuk?
- Ett rungande "nej". - Vi knullade.
- Mr och mrs Mantle... - Tack, Tom.
- På universitetet. - Nej, tack.
Det var inte bra.
- Sant. Men jag är ändå ledsen att... - Sätt dig ner, Greta.
Vi har också knullat.
- Du vilar aldrig! - Stämmer också.
- Så snällt. - Så bra.
- Ta hit en stol. - Nej.
Det var riktigt jävla bra.
- Tycker jag också. - Var inte oförskämd.
Du är oförskämd. Det här är hennes jobb.
Hon vill inte prata med dig.
- Beverly. - Förlåt.
Tack, Linda. Det går bra.
Vi borde ha ett stort jävla gäng bebisar.
Kanske.
Det här skrevet ska få föröka sig...
Har ni sett nån föreställning här i stan?
Fylla ett hus med ängsliga, högpresterande barn.
Fostra en jävla armé!
Herregud!
- Va? - Ello.
Nej. Vadå?
- Elliot. - Du kan bara hålla käften.
- Okej, Elliot. - Elliot.
Är det bara äkta för dig?
Bara bländande och bra när du gör det?
- Jag gör inte det här. - Kom igen.
Allt jag gör handlar inte om dig eller om er två.
- Kom igen. - Ni är ihop tack vare mig.
- Elliot. - Va?
- Det här blir jättebra. - Vad betyder det?
- Ursäkta mig, Joseph? - Vad menar hon?
En tvilling och en tv-stjärna. En tvilling och en politiker.
Det är inte illa.
När slutar du, Joseph?
- Allvarligt. När fan blir det? - Jösses.
Förlossningscentret är öppet. Tack.
Du är herpes personifierad.
Beverly!
- Okej. - Ingen jävel kan bota dig.
- Herregud. - Ska vi bara äta lite tårta?
- Härligt! - Tack.
Vad menade du? Vi är tillsammans tack vare henne?
- Jag gjorde två. - Grattis.
En unik chans. Ett stycke historia.
Elliot.
- Lycka till. - Hej då, Joseph.
Vi släpper det här.
- Släpper vad? - Fan ta er allihop.
Du har utstått mycket och...
Nej, för fan. Elliot mår inte bra,
och vi stöttar henne allihop
tills hon fortsätter att må dåligt och vara en skitstövel samtidigt.
- Jag mår faktiskt bra. Tack för det. - Era jävla fittor.
Det gör jag. Jag mår fint. Jag är kär.
- Jag mår bra. - Jag går. Era fittor!
Jag gjorde inte det. Okej, visst.
Jag har inte mått bra. Jag höll på att få ett sammanbrott.
- Korrekt. - Så, kanske... Dra åt helvete!
- Var det kanske redan nästa dag? - Elliot?
Du och din pubertala tillfälliga flickvän...
Ursäkta mig?
Vad handlar det om? Har du pappakomplex?
Och du? Du brukar dras till vuxna.
- Du gillar vuxna... - Snälla!
Jag har ägnat mitt liv åt det här, åt dig.
Åt dig, åt saken. Vad var poängen om du tänker
-överge mig? - Jag överger dig inte.
Jag känner mig en aning övergiven!
Kan vi lugna oss?
Jag har gjort allt i mitt liv för dig.
- Jag gav upp saker. - Mår du bra?
Jag gav upp min egen vilja.
Jag lärde mig att bara vilja ha det du ville ha.
Centret, graviditeten.
- Perfekt. - Herregud.
- Va? -Åh, herregud.
De ska ha barn.
Beverly är gravid och det har ingenting med mig att göra.
Är det sant?
- Grattis. - Håll käften!
Ska du bli mamma, Beverly?
- Hur har ni fixat det? - Du...
Moderskap är inte som ditt jobb!
Vad menade du?
- Nu diskuterar vi inte moderskap. - Vissa saker kan jag faktiskt.
Vad menade du, Elliot?
Så bra för dig.
Jag kan delta.
Nej.
Jag kan det.
Du är inte del av mitt liv.
Vi tar hit dig nån gång ibland
för att intala oss att vi inte är sociopater.
Ibland kör vi ett leveranssystem, och hon ville ha dig, så jag skaffade fram dig.
Baren, kyssen. Det var okej.
Våra fittor och tungor är identiska. Vad gör det?
Sluta!
Ni hemska, gräsliga flickor!
Genevieve.
Nej.
Alan, jag klarar inte det här.
Jag klarar det inte. Jag är ledsen.
De är två.
De är alltid två. Jag klarar det inte.
De vill inte ha mig. De behöver mig inte och jag vill inte ha dem.
Jag klarar det inte och... du är så duktig.
Det är som en fiskekrok runt midjan
som drar upp mig när jag vill sjunka. Och jag klarar det inte.
Jag vill tillbaka. Tillbaka till början. Jag kan inte göra det här.
- Linda! - Skulle aldrig gjort det.
Skulle aldrig ha försökt
att vara mamma för jag klarar det inte. Jag kan inte.
Alan.
Linda!
Vi tar oss igenom det. Jag ska hjälpa dig.
Jag ska hjälpa dig.
Det går bara åt ett håll, Beverly.
Mor till barn.
Det finns ingen återvändo. Inget blir som förr.
Jag klarade det inte.
För det mesta var jag livrädd för er.
Jag visste att ni ville ha nåt. Inte mig.
Jag var aldrig tröst eller hem eller glädje...
...eller trygghet för er.
Jag tror att de flesta
hoppas att ens barn ska klara sig bättre än man själv.
Det räcker.
Men...
Du kommer att bli en förfärlig mamma.
Jag vet.
Herregud.
Hur gamla?
- Femtioåtta dar. - Fan.
- Ja. - Fan, Elliot!
Jag vet.
- De kommer att stänga ner oss. - Nej.
Du har för fan odlat bebisar i snart tre månader.
Embryon.
Jävla semantik! För helvete!
Dra åt helvete. Herregud!
För fan!
Är de mina?
De är ditt DNA.
- Och? - Beverlys.
- Beverlys? - Ja.
- Beverlys. - Ja.
- Beverlys. - Jag vet.
Varför berättar du för mig?
Du måste tala om vad jag ska göra.
Varför gjorde du det?
För att jag älskar henne.
Undertexter: Sara Ritzén Awunor
Kreativ ledare Monika Andersson