En episodis anteriors...
Quina emissora és?
Déu meu!
Déu meu.
THE SIX (AMB DAISY JONES)
Ens van demanar tocar al Festival Diamond Head.
Un aplaudiment per The Six.
És clar que no ens volien només a nosaltres.
Daisy! Daisy! Daisy!
El primer single i és número u.
I què fareu a continuació?
Era una cosa més aviat puntual.
Ets un puto imbècil.
Crec que ets meravellós.
No passarà mai, oi?
Toques al grup?
- Em dic Caroline. - Jo Graham.
La Daisy i tu, és el que necessites per arribar on vols anar.
Ja ho sé.
Vols que entri al grup?
TOTHOM ESTIMA LA DAISY JONES
Bon dia, senyoreta Jones. Aquesta és una trucada despertador.
Quina hora és?
És hora de marxar, rei.
- Papa. - Ei.
Ei. Bon dia, bonica.
Hola. Bon dia.
Vols esmorzar?
No, m'hauria de dutxar i marxar ja.
A quina hora creus que tornaràs?
Si va bé, no sé, a l'hora de sopar.
I si no?
Si no, serà una nit molt llarga.
- D'acord. - Molt bé.
PISTA 5: "FOC"
9 DE NOVEMBRE DEL 1975
- Hola. - Hola.
Té una lent que pot fer zoom de 9 a 36.
He portat esmorzar.
No sabíem què esperar.
KAREN SIRKO TECLISTA
- Un altre cop les cames, tio. - Tio, ja ho sé.
- Em van les cames. - Ei, Daisy.
És un fet.
Hola.
Tantes cames em distreuen, ja veus.
Ets en Warren, oi?
Sí.
Saps que no he vingut a que t'empalmis.
Ara ja ho sé.
Genial.
Molt bé, nois. Vull dir un parell de coses abans de començar.
Primer, tenim un nou membre al grup,
així que un aplaudiment per a la Daisy.
- Sí. - Mola.
Benvinguda.
Gràcies per ser aquí i fer tot això amb nosaltres.
Gràcies per acceptar-me.
Quant ha passat, quatre setmanes?
He fet una cançó.
En realitat, he escrit 20 cançons que us vull ensenyar.
Perdona. No et volia interrompre.
- Tinc moltes ganes i... - D'acord.
Què?
Les cançons ja estaven escrites i preparades.
BILLY DUNNE CANTANT / COMPOSITOR
Bé, Daisy, la bona notícia és...
que ja tenim 13 cançons per a l'àlbum, així que... Això.
Per què no toquem alguna? Les escoltes
i a veure si alguna t'agrada més o vols afegir-hi alguna cosa.
Us ho podeu imaginar?
No podria haver sigut més amable.
Toquem la nova per a la Daisy.
Sí.
Crec que aquesta t'agradarà.
Deixa'm endevinar. Parla de la teva dona sota la pluja.
WARREN ROJAS BATERIA
Mare meva.
EDDIE ROUNDTREE BAIXISTA
Crec que es deia "Ella és la tempesta".
De debò.
Et fa gràcia? Perdona, vols dir alguna cosa?
No soc aquí per cantar harmonies en un munt de cançons sobre la teva dona.
Si som un grup, l'àlbum ha de ser tant meu
com teu, de la Karen, en Graham, en Warren
i aquell paio.
Saps?
Deia coses que jo portava dient des del 69.
No hauríem de parlar almenys d'on va tot això?
Hi ha algun concepte, una gran idea que tinguis sobre el disc o...?
Hi estic d'acord.
Què? Crec que és bo parlar-ne.
- Saps què en penso? - Ja hi som.
Hauria de ser un disc de rock.
Gràcies, Eddie. Gràcies per la teva opinió.
No, de debò.
És clar que serà de rock, hòstia.
Tu creus?
Perquè moltes d'aquestes cançons sonen molt pop, tio.
Com de Sonny Cher, saps? Ara som un grup de pop o què?
Vull dir, el rock ha de ser passió, dolor, ràbia.
Dormir amb noies que no coneixes, no fer l'amor amb la teva dona.
- No t'ho prenguis malament. - Just el que volia dir.
- Què et semblen uns bongos africans? - Bona idea.
Una pot ser només amb veu i piano.
A mi m'agradaria escriure les meves parts.
- Genial. - Una idea horrible.
Quina és la mala idea?
Em vas convidar tu a venir.
Potser va ser un error, Daisy.
Ja heu acabat?
Ja està?
Mare meva, sembleu nens petits.
Potser podeu fer alguna cosa entre els dos. Què us sembla?
En tot cas, allà teniu la porta.
Així que foteu el camp d'aquí, perquè tinc coses a fer.
Marxeu, collons!
Vinga.
Eh, i nosaltres?
M'és igual.
- On anem ara? - A Apple Pan.
- Què? - Tinc gana.
- Són les 10 del matí. - No puc treballar si tinc gana.
- Pots parar? -És una bona cançó.
-És el meu puto cotxe. - Mare meva.
Ei. Què voldreu?
Dues hamburgueses, poc fetes, amb patates, si us plau.
No cal que demanis per mi.
Està bé, perquè no ho he fet.
El mateix per mi.
Ara mateix.
Mira, no aconseguirem res si discutim tota l'estona.
I com ho saps, això?
Què?
Què en saps, de discutir? Si ningú et qüestiona res.
Puc fer-te una pregunta?
- Endavant. - D'on ve l'obsessió per la teva dona?
- Què? - La Camila és genial,
però no saps escriure sobre res més?
Tens por que et deixi o sents que no ets suficientment bo?
- Què és el que...? - Daisy.
- Vas fer alguna cosa? - Daisy.
No vull parlar d'això amb tu, d'acord?
- D'acord. - D'acord.
Molt bé, dues hamburgueses per a cadascú.
Patates.
- Gaudiu. - Gràcies.
Topes amb el sublim
T'agrada aquesta cançó?
"Stumbled on Sublime"?
- A tothom li agrada. - La vaig escriure jo.
- Què vols dir? - La vaig escriure jo.
- Igual que "Honeycomb"? - Més o menys.
- Ja. - Vaig escriure la lletra.
I part de la melodia. Quasi tota.
Escolta-la. Creus que en Wyatt Stone pot escriure això?
És una puta passada de cançó, Daisy.
Gràcies, tio.
Doncs ara que t'agrada, pots deixar de ser un cabró.
Segur que no vols venir?
Ja l'he vist.
Sí. Una vegada.
És el nombre de vegades que s'ha de veure Rollerball.
No si aprecies l'art, tio.
És una obra mestra del cine.
Doncs gaudiu de la segona ronda, senyors.
I tant.
- On aneu, nois? - Al cine.
Rollerball de nou?
-És una puta obra mestra. - Ei!
Ei, estava pensant en anar amb tu a la platja.
Per què no?
No tinc res més a fer.
D'acord.
Graham.
Estem bé?
I tant que sí.
Estem genial. D'acord?
D'acord.
- Vaig a buscar les meves coses. - Sí.
- Ei. - Com va?
- Tot bé. I tu? - Ho tens? Bé.
Sí.
- Molt bé. - Vens?
Per què no aneu tirant?
Estàs bé?
Sí, és que no sabia que era...
No, no passa res. Vinga. Puja.
Veus? No ho facis estrany.
Som-hi.
Molt bé.
- De qui és aquesta casa? - No havies vingut mai?
Doncs no.
- Molt bé... - Daisy?
Què?
La clau...
- Què fas? - Busco la clau, Billy.
- Hòstia... - Daisy?
Per què crec que estem fent alguna cosa il·legal?
- Això no va amb el rock, Billy. - D'acord.
Molt bé.
Quina bogeria.
Què és això?
Una cançó que estava fent el meu germà.
- Així doncs, com anirà la cosa? - Què vols dir?
- Quin és el teu procés? - El meu procés?
Sí, per compondre.
El tens davant.
La teva dona va dir que ja no beus.
Et molesta això?
No passa res.
No sé compondre amb altra gent.
Jo tampoc, la veritat.
Doncs com ho fem?
Almenys mira-t'ho, vols?
No són totes sobre la meva dona.
No, una altra.
Saps què? Dona'm això. Està bé.
Començarem de zero.
D'acord.
Què?
Quin és el puto problema?
Res. És...
Què?
No em van aquestes merdes de la natura, l'imaginari, el...
D'acord.
Potser a alguns els serveix, però a mi no.
Això són lletres?
Sí, són lletres.
O idees, fragments, coses que em passen pel cap.
-"Estels volant entre el foc"? - Una metàfora.
- De què? - D'estar a la deriva, desconnectat.
Doncs digues això.
- De vegades, està bé dir el que vols dir. - Puc dir el que vull dir.
- Pots? - Sí, i tant.
Crec que ets un idiota. Què et sembla?
Molt millor, en realitat.
Molt bé. Torna a tocar el riff. El riff del teu germà.
D'acord.
- Estem fent un descans? - No.
Estem component.
És molt guai que siguis a un grup de rock.
Sent dona i això. No es veu sovint.
És trist, però cert.
Quina música t'agrada?
Una mica de tot, suposo.
En Barry Manilow és una passada.
Ets molt bonica.
Vaig ser Miss Arizona Adolescent l'any 73.
- Felicitats. - Gràcies.
I ara què fas?
Estudio a la Universitat de Califòrnia.
Medicina.
Vols ser metge?
Psiquiatre.
I t'agrada en Graham?
Sí.
Explica-m'ho. És per la fantasia d'estrella del rock?
Tios amb guitarra i això?
No crec.
I què és?
És molt bon tio.
A més, ja saps...
- Què? - Està boníssim.
De debò?
De què parleu?
- De res. - De res.
Qui vol aprendre a fer surf?
Estàs boig? No penso ficar-me en aquesta aigua tan bruta.
- Vinga, va. - Jo m'apunto.
- Sí? - Sí.
D'acord, però no t'ofeguis, Sirko. Necessitem una teclista.
Passeu-ho bé.
I tant. Tornem en una estona.
El primer disc que vaig comprar-me.
A veure. Segur que el teu era molt guai,
com dels Everly Brothers.
Fats Domino?
No.
Little Richard?
- No. - Quin va ser?
"(How Much Is) That Doggie in the Window?"
Però si li dius a algú, ho negaré.
Vols escollir un disc?
I tant.
Aquí el tenim.
- D'acord. - Quin és?
La primera cançó que...
Què?
El meu primer amor.
Emocionant.
Hi ha un món al qual puc anar
I explicar-li els meus secrets
A la meva habitació
- Coneixes la cançó? - Sí que la conec.
A la meva habitació
En aquest món, jo...
- Mou les espatlles. - D'acord.
Només has de fer una passa. Una. Molt bé.
- Mou el cos. - D'acord.
No cal que siguem amics.
Però si hem de compondre junts, ens hem de conèixer.
Pregunta'm alguna cosa.
El que sigui.
Em diràs la veritat?
Sí. Ho juro.
D'acord.
Quantes pastilles prens al dia?
Això em vols preguntar?
- Respon. - No ho sé.
Qualsevol cosa, no?
No ho sé. No les compto.
I això no és un problema?
Per què? Són d'un puto metge.
-És un problema si no pots parar. - Puc parar.
Les puc llençar al vàter. No em faria res.
No sé si m'ho crec.
Què més vols saber?
Per què volies entrar al grup?
Per tu.
I què passa amb mi?
Sento com si et conegués.
Com si fes molt que ens coneixem.
No sé com explicar-ho, em resultes familiar.
Et passa sovint?
No.
Una més i em toca.
D'acord.
Com et vas fer el tall a la mà?
Ja t'ho vaig dir.
- Colant-te a casa dels teus pares? - Sí.
Ho deies de debò?
No ho entenc.
Tenia la cançó número u del país, i volia que ho sabessin.
Però no hi eren.
No.
- S'havien mudat. - Què?
Es van mudar
sense dir-t'ho.
Hòstia, Daisy, és la cosa més trista que he sentit.
Mira, Billy, sento dir-te això, però la vida és plena de coses tristes.
Quan estic trista, prenc pastilles. Tu què fas?
No ho sé.
És a dir, solia fer això.
Però crec que...
Què?
Crec que simplement
ho sento.
És la cosa més trista que he sentit mai.
- Ja veig. - Què veus?
Fas cançons sobre qui t'agradaria ser, no sobre qui ets.
I si no ho fessis, això?
I si fas cançons sobre el tio que no és sempre bo,
el tio que decep a la gent i vol coses que no hauria de voler?
Qui voldria escoltar una cançó així?
Jo mateixa.
Crec que tothom voldria.
- Ei. Ei, relaxa't. Val? - No sé relaxar-me.
- Soc anglesa. - Estàs bé, d'acord? Jo estic aquí.
És simpàtica.
Sí.
I bonica.
Sí, això penso.
De què parleu?
- Karen? - Què?
- Estàs dient que és tonta? - No. No!
És com si tingués una beca Rhodes.
Només pregunto si teniu interessos comuns.
Sí. Això crec. Diria que sí.
Perquè estava parlant amb ella, i resulta que és fan d'en Barry Manilow.
No em vacil·lis.
A veure, hem sortit un parell de cops,
i, si soc sincer, no parlem gaire. No sé si m'entens.
- Sí, crec que sí. - D'acord.
No parlem massa, igualment.
- Ho entenc. - Pel sexe.
Gràcies, Graham. Ho he entès.
- Collons. - Ja ve l'onada. Preparada?
- No. - Massa tard. Vinga.
- Estira't. - Déu meu.
- Estira't. I rema. - Hòstia puta.
Rema. Vinga, rema.
Hòstia.
- Preparada? - Preparada per què?
- Vols anar-hi? - No, no.
Preparada? Vinga.
- T'agrada? - Sí, però cap a on va?
La part bona de com ho feia jo, és que sabies cap a on anava.
Crec que això queda millor amb l'estrofa que has escrit tu.
- D'acord. - Provem-ho.
D'acord.
Vam estar hores treballant,
canviant els acords, la melodia, arreglant-ho tot.
I tornem al do.
És una gran sensació quan funciona.
Si m'has de deixar anar Deixa'm anar amb compte
Crec que no hauríem de baixar els dos.
- Provem-ho. - D'acord.
Si m'has de deixar anar
Ara sí.
D'acord, però ell no va escriure la cançó.
A qui l'importa?
Però, Caroline... La cançó es diu "Jo escric les cançons".
Com pot ser que no et sembli malament?
-És una bona cançó, és igual qui la fes. - M'ajudes?
Què és el que t'agrada de la cançó?
No ho sé. La lletra? La seva veu?
Ja, però, de debò.
No hi ha respostes incorrectes.
- Jo no ho diria. -És encomanadissa.
Em fa feliç.
No és la gràcia del pop?
No ha de canviar-vos la vida, nois.
Quina bogeria.
- Que no hi ha respostes incorrectes? - Que et follin.
Barry Manilow.
Encara no han tornat?
Quantes vegades es pot veure Rollerball en un dia?
- M'acompanyes? - Què? Per què?
No sé. I si hi ha algú?
- Com qui? - Ni idea. Lladres?
- Lladres? - Sí.
Hi ha hagut robatoris últimament.
- Jo no n'he sentit res. - Em pots acompanyar a la porta?
- Acompanya-la. - Sí. D'acord. Val.
Collons.
- Torno en un moment. - D'acord.
Doncs sembla que està tot bé.
Potser hauria de...
anar a buscar la taula de surf.
Ho puc veure onejant de lluny Com un miratge a la sorra
Podríem ser nosaltres dient-nos secrets Que ningú més pot entendre
Perquè diem "ho"?
"Ho puc veure onejant de lluny." Què és "ho"?
- El nostre futur. - Què pots veure de lluny?
Per què no "et" o "ens"?
-"Ens" m'agrada. - Està bé.
- M'agrada "ens." - M'encanta.
- Provem-ho. - Provem "ens."
D'acord.
Ens puc veure...
- Prova-ho. - D'acord. Sí.
Un, dos, tres, quatre.
Ens puc veure onejant de lluny Com un miratge a la sorra
Podríem ser nosaltres dient-nos secrets Que ningú més pot entendre
M'encanta.
Ara et tinc sota la meva pell Per què ho compliques tant?
Això sembla una cançó.
No em deixis trencat No...
No em deixis trencat i lliure No em diràs on ets?
- D'acord. - Molt bé. Aquesta part ha...
- Hem de canviar això. - Per què?
Massa positiu, Billy.
- No ho és. - Sí.
És optimista. I esperançador.
- I què té això de dolent? - Que no escrivim sobre això.
Escrivim sobre per què fem coses que ens fan mal,
i per què les seguim fent encara que sempre acabi igual.
No hi estic d'acord.
Doncs t'equivoques, així que...
Algú te'n va fer una de grossa, eh?
Què vols dir amb això?
Què?
Que estava equivocat sobre tu.
- Mai hauria pensat que estaves... - Què?
Tan desfeta.
Daisy.
No volia dir això. Daisy.
Daisy.
Daisy, em sap greu, d'acord?
Hòstia.
Mira,
em sap greu.
El que volia dir era
que som més similars del que pensava.
Què vols dir?
El meu pare també va marxar sense dir-nos on.
Tenia vuit anys.
Intento no pensar gaire en ell,
però crec que tot el que faig és perquè se'n penedeixi.
No estic desfeta.
Ja, jo tampoc.
Merda.
Com collons heu entrat a casa meva?
Per la porta.
Amors, ja soc a casa.
Ei. Sabeu alguna cosa d'en Billy?
No.
Hola?
D'acord.
Sí, és clar. Cap problema.
Ara mateix hi anem.
Era en Teddy.
Què ha dit?
No podia més. Jo... Literalment...
- Hola. - Hola.
Ei, Graham. Saps el riff que sempre toques?
Sí. Heu fet alguna cosa amb això?
Seu. T'encantarà.
Va ser la primera cançó que realment van fer junts.
Encara és de les meves preferides.
No vol dir que no m'ho pogués creure No vol dir que encara no m'ho cregui
Vam fer-la un parell de cops.
Totes les mentides poden ser certes, amor Aquesta és la part emocionant
Per què no em deixes...
Recordo tenir la sensació de que res tornaria a ser igual.
Va ser
un dia fantàstic.
I després va a re major?
Sí, ho sé. Però creu-me, funciona.
Eh, si vols jugar-hi una mica, tot teu, tio.
- Hauríem de gravar aquesta? - Sí, millor.
- Com es diu? - Es diu "Let Me Down Easy".
Em vaig trobar perduda somiant desperta
Fa massa temps que no dormo
Els meus ulls són oberts El meu cor s'enfonsa
Cada cop més, fins que s'acaben els dies
No vol dir que no m'ho pogués creure
No vol dir que encara no m'ho cregui
Totes les mentides poden ser certes, amor Aquesta és la part emocionant
Per què no em deixes, deixes Deixa'm anar amb compte
Si m'has de deixar anar
Deixa'm anar amb compte
Si m'has de deixar anar
No em vinguis a dir Que m'estimes mentre marxes
Si m'has de deixar anar
Deixa'm anar amb compte
Si m'has de deixar anar
Ens puc veure onejant de lluny Com un miratge a la sorra
Podríem ser nosaltres dient-nos secrets Que ningú més pot entendre
Ara et tinc sota la meva pell
Per què ho compliques tant?
No em deixis trencada i lliure No em diràs on ets?
El millor era que ens permetia contribuir a tots.
No era tot cosa d'en Billy.
La Daisy va aconseguir això.
Si m'has de deixar anar Deixa'm anar amb compte
Si m'has de deixar anar
No em vinguis a dir Que m'estimes mentre marxes
Si m'has de deixar anar
Deixa'm anar amb compte
Si m'has de deixar anar
Deixa'm anar amb compte
Si m'has de deixar anar
Era obvi que es milloraven l'un a l'altre.
Si m'has de deixar anar
No em vinguis a dir Que m'estimes mentre marxes
Si m'has de deixar anar
Fins que va deixar de passar.
Si m'has de deixar anar
Déu meu.
Ha sigut la millor, oi? Què us sembla?
Soc un puto geni.
Feu una per a vosaltres.
- Quina hora és? - Tard.
Ho sento. Tan malament ha anat?
Subtítols: Adrián Medina Reigada
Supervisor creatiu Carlos Berot