Раніше в «Дейзі Джонс та The Six»...
Яка це радіостанція?
О боже!
Боже мій.
«THE SIX» ЗА УЧАСТІ ДЕЙЗІ ДЖОНС
Нас запросили виступити на фестивалі на Гаваях.
Привітайте «The Six»!
Звісно, виступати запросили не лише нас.
Дейзі! Дейзі!
Ваш сингл уже на першому місці.
І що ви плануєте далі?
Це була разова акція.
А ти справжній козел, еге ж?
Я думаю, ти чудовий.
У нас нічого не буде, так?
Ти з групи?
- Привіт. Я Керолайн. - Грем.
Ти й Дейзі — це те, що треба, щоб дістатися, куди ти хочеш.
Знаю.
Ну, а ти хочеш, щоб я була в вашій групі?
ДЕЙЗІ ДЖОНС ТА THE SIX
Доброго ранку, міс Джонс. Ви просили розбудити вас.
Котра година?
Час тобі йти, любий.
- Татко. - Привіт.
Доброго ранку, красунечки.
Привіт. Доброго ранку.
Снідати будеш?
Ні. Схожу в душ і йтиму.
Як думаєш, коли ти повернешся?
Якщо все буде добре, то десь на вечерю.
А якщо ні?
Ну, якщо ні, то це буде довга нічка.
- Гаразд. - Гаразд.
5/10 «ВОГОНЬ»
9 ЛИСТОПАДА 1975 РОКУ
- Привіт. - Привіт.
У нього зум-об'єктив із фокусною відстанню від 9 до 36.
Я принесла сніданок.
Ми не знали, чого очікувати.
КАРЕН СІРКО КЛАВІШНИЦЯ
- Старий, і ці ноги. - Знаю, друже.
- Я люблю ноги. - Привіт, Дейзі.
Це факт.
Привіт.
Я просто хочу сказати, що ті ноги мене трохи відволікали.
Воррене, так?
Так.
Не я маю паритися, щоб ти не заводився, ясно?
Уже так.
Чудово.
Гаразд, народ, перш ніж ми почнемо, я хотів би дещо сказати.
По-перше, у нас нова учасниця гурту,
тож привітаймо Дейзі Джонс.
- Так. - Круто.
Ласкаво просимо.
Дякуємо, що ти тут і робиш це разом із нами.
Дякую, що прийняли мене.
Отже, минуло вже десь тижні чотири?
Я написала пісню.
Взагалі, я написала 20 пісень, які хотіла б вам зіграти.
Вибачте. Не хотіла вас перебивати чи щось таке.
- Я збуджена через це, тож... - Добре.
Що?
Пісні вже були готові.
БІЛЛІ ДАНН ВОКАЛІСТ, АВТОР ПІСЕНЬ
Що ж, Дейзі, гарні новини в тому,
що ми вже маємо десь 13 пісень для альбому, тож... Ось так.
Ми зараз тобі зіграємо. Ти зможеш послухати
і скажеш, чи вони тебе зачіпають, чи, може, ти хотіла б щось додати.
Уявляєте?
Я був дуже милим.
Ми могли б зіграти нову пісню для Дейзі.
Так.
Думаю, ця тобі сподобається.
Дай вгадаю. Вона про твою дружину під дощем.
ВОРРЕН РОХАС БАРАБАНЩИК
Боже мій.
ЕДДІ РАУНДТРІ БАСИСТ
Здається, вона називалася «Вона — гроза».
Серйозно.
Тобі смішно? Вибач. Ти хотіла щось сказати?
Я тут не для того, щоб підспівувати любовним пісням про твою дружину. Ясно?
Якщо вже ми в групі, то альбом має бути настільки ж мій,
як і твій, як Карен, Грема чи Воррена
і того типа.
Розумієш?
Вона сказала те, що я казав ще з 69-го року.
Може, ми хоча б поговоримо про напрям?
Чи є якась концепція якась глобальна ідея для альбому, чи...
Власне, я погоджуюся.
Що? Я думаю, це правильна розмова.
- Знаєте, що я думаю? - О боже.
Це має бути рок-н-рольний альбом.
Дякую, Едді. Дуже дякую за твій внесок.
Ні, я серйозно.
Звісно, він буде рок-н-рольний. Якого біса?
Хіба?
Бо багацько з цих пісень звучить так, наче вони в стилі поп-музики, старий.
Наче це якесь лайно, типу Сонні чи Шер, розумієш? Ми тепер поп-гурт чи... як?
Рок-н-рол — це про пристрасть, біль, гнів.
Переспати з незнайомкою не значить, що ти любиш дружину.
- Не ображайся, Біллі. - Теж хотіла це сказати.
- Може, африканські барабани? - Крута ідея.
Додамо вокал і піаніно.
Я хочу написати власні басові партії.
- Чудово. - Жахлива ідея.
Чому вона погана?
Це ви мене сюди запросили.
Може, це була помилка, Дейзі.
Ви закінчили?
А ти?
Господи, ви немов у дитячому садочку.
Може, ви вдвох попрацювали б над чимось разом деінде. Як вам таке?
У будь-якому випадку двері там.
Тож, давайте, валіть звідси, бо я маю іншу роботу.
Забирайтеся до біса.
Ходімо.
А нам що робити?
Мені байдуже.
- І куди підемо? - В Apple Pan.
- Що? - Я голодна.
- Зараз 10 ранку. - Я не можу працювати, коли голодна.
- Можеш припинити? - Гарна пісня.
- Це, бляха, моя машина. - О боже.
Привіт. Що будете?
Два бургери-гриль слабкого просмаження і дві картоплі фрі.
Не треба замовляти за мене.
Добре, бо я й не замовляла.
Так, я буду те саме.
Уже готується.
Слухай, із того, що ми весь час сваримося, нічого хорошого не буде.
Як ти знаєш?
Що?
Що ти знаєш про сварки? Проти тебе ніхто й слова на скаже.
Можна дещо спитати?
- Прошу. - Чому ти так одержимий своєю дружиною?
- Що? - Каміла чудова.
Але чому ти не пишеш про щось інше?
Боїшся, що вона тебе покине, чи думаєш, що не заслуговуєш на неї?
- Чому ти... - Дейзі.
- Ти десь облажався? - Дейзі.
Я не хочу з тобою про це говорити, добре?
- Добре. - Добре.
Ваші бургери-гриль.
Картопля фрі.
- Смачного. - Дякую.
Така чиста краса
Подобається ця пісня?
«Така чиста краса»?
- Вона всім подобається. - Це я написала.
- Тобто ти написала? - Це я написала.
- Так само, як «Стільник»? - Типу того.
- Гаразд. - Я написала текст.
Трохи музики. Майже всю музику.
Послухай пісню. Думаєш, Ваят Стоун міг би таке написати?
Це до біса гарна пісня, Дейзі.
Круто, чувак.
Якщо вона така гарна, може, не будеш таким козлом.
Упевнений, що не хочеш піти?
Я вже його бачив.
Так. Бачив один раз.
Саме стільки разів і варто переглядати «Роллербол».
Не тоді, коли ти поціновувач мистецтва, брате.
Це справжній кіношедевр.
Приємного перегляду вдруге, джентльмени.
Дякую.
- Куди зібралися, хлопці? - У кіно.
Знову «Роллербол»?
- Це бісовий шедевр. - Гей!
Чуєш, я тут подумала, я піду сьогодні з тобою на пляж.
Чом би й ні?
Усе одно робити нічого.
Гаразд.
Греме.
Між нами все добре?
Звісно, добре.
Усе чудово. Гаразд?
Добре.
- Тоді я візьму свої речі. - Так.
- Привіт. - Як справи?
- Добре. А в тебе? - Поклав? Я добре.
Так.
- Гаразд. - Ти їдеш?
Та ви їдьте собі вперед.
Усе добре?
Так, я просто не зрозуміла, що це...
Ні, усе добре. Так. Застрибуй.
Бачиш? Не валяй дурня.
Поїхали.
Круто.
- Чий це дім? - Ти тут ніколи не був?
Не можу сказати, що був.
- Гаразд, що ж... - Дейзі?
Що?
Ключ...
- Що ти робиш? - Шукаю ключ, Біллі.
- Господи... - Дейзі?
Чому в мене таке відчуття, що ми порушуємо закон?
- Не дуже рок-н-рольно, Біллі. - Добре.
Добре.
Здуріти можна.
Що це?
Дещо, над чим працював мій брат.
- То як це має бути? - Ти про що?
- Ну, як ти працюєш? - Я працюю?
Так, як ти пишеш пісні.
Ти на це дивишся.
Твоя жінка казала, ти більше не п'єш.
Це тебе непокоїть?
Усе нормально.
Я не знаю, як писати з кимось.
Я теж. Не дуже.
То що робитимемо?
Хоча б глянь, добре?
Не всі вони про мою дружину.
Вибери іншу.
Знаєш що? Віддай. Усе гаразд.
Напишемо щось нове.
Гаразд.
Що?
У чому в біса проблема?
Ні в чому. Це...
Що?
Мені не подобається всяке лайно про природу, ці образи...
Добре.
Декому це заходить, але не мені.
Це точно тексти пісень?
Так, це тексти пісень.
Чи ідеї, фрагменти, те, що спадає мені на думку.
- «Змії ширяють у вогняній бурі»? - Метафора.
- Про що? - Про дрейф за течією, без прив'язки.
Може, так і треба сказати?
- Іноді добре казати те, що маєш на увазі. - Я можу це казати.
- Можеш? - Так, можу.
Я думаю, ти вилупок. Як тобі таке?
Це вже краще.
Добре. Зіграй ще раз той риф. Риф твого брата.
Добре.
- У нас перерва? - Ні.
Ми пишемо.
Думаю, це так круто, що ти в рок-групі.
Ну, ти ж жінка. Це нечасто трапляється.
Сумно, але це правда.
Яка музика тобі подобається?
Гадаю, усього потроху.
Баррі Манілов просто неймовірний.
Ти дуже гарна.
Я була «Міс Арізона для підлітків» у 73-му році.
- Мої вітання. - Дякую.
Чим ти зараз займаєшся?
Вчуся в університеті в Санта-Барбарі.
Основи медицини.
Ти будеш лікаркою?
Психіатринею.
І тобі подобається Грем?
Так.
Скажи чесно. Це дівчачі фантазії про рок-музикантів?
Хлопці з гітарами і все таке?
Не думаю.
А що тоді?
Він просто дуже хороший хлопець.
До того ж, знаєш...
- Що? - Він такий сексуальний.
Правда?
Про що теревените?
- Ні про що. - Ні про що.
Хто хоче навчитися кататися на серфі?
Геть здурів? Я нізащо не полізу в ту бруднючу воду.
- Давай. - Я піду.
- Справді? - Так.
Гаразд. Дивись не втопися, Сірко. Нам потрібна клавішниця.
Розважайтеся.
Добре. Скоро будемо.
Це перша платівка, яку я купила за свої гроші.
Дай вгадаю. А ти купив щось круте,
на кшталт Everly Brothers.
Фетс Доміно?
Ні.
Літл Річард?
- Ні. - А що?
«Скільки коштує той песик на вітрині?»
Та якщо ти комусь розкажеш, я заперечуватиму.
Хочеш обрати платівку?
Звісно.
Ось.
- Добре. - Що це?
Перша пісня, яка насправді...
Що?
Моя перша любов.
Як захопливо.
Є світ, куди я можу піти
І розповісти всі свої секрети
У моїй кімнаті
- Ти знаєш текст? - Я знаю текст.
У моїй кімнаті
У цьому світі я...
- Рухай плечима. - Добре.
Потрібно лише переступати з ноги на ногу. Раз. Ось так.
- Рухайся. - Добре.
Нам не треба бути друзями.
Але якщо ми писатимемо разом, ми не можемо бути незнайомцями.
Спитай мене щось.
Будь-що.
І ти скажеш правду?
Звісно. Клянусь.
Гаразд.
Скільки пігулок у день ти ковтаєш?
Оце ти хочеш в мене спитати?
- Відповідай. - Не знаю.
Ти сказала «будь-що».
Кажу ж, я не знаю. Я їх не рахую.
І ти не думаєш, що це проблема?
Чому? Їх же, трясця, лікар виписав.
- Якщо не можеш спинитися, це проблема. - Можу.
Можу хоч зараз викинути це в унітаз. Пофіг.
Не впевнений, що я тобі вірю.
Що ти ще хочеш знати?
Чому ти захотіла потрапити в групу?
Через тебе.
Чому через мене?
Я відчуваю, мов знаю тебе.
Мов ми знайомі вже сто років.
Не знаю, як пояснити, чому ти мені здаєшся знайомим.
І це часто з тобою трапляється?
Ні.
Ще одне, а потім моя черга.
Гаразд.
Розкажи, як насправді порізала руку.
Я казала тобі.
- Вломилася в дім батьків? - Так.
Ти серйозно?
Я не розумію.
Моя пісня зайняла перше місце в країні, я хотіла, щоб вони про це знали.
Але їх там не було.
Ні.
- Вони переїхали. - Що?
Вони переїхали,
не сказавши тобі.
Боже, Дейзі, це, певно, найсумніше, що я колись чув.
Що ж, Біллі, мені неприємно це казати, та в житті купа сумних речей.
Коли мені сумно, я ковтаю пігулки. А ти що робиш?
Я не знаю.
Тобто раніше я теж це робив.
Але, думаю, я...
Що?
Гадаю, я просто
відчуваю це.
Це найсумніше, що я колись чула.
- Ясно. - Що тобі ясно?
Ти пишеш пісні про того, ким хочеш бути, а не про того, ким ти є.
А якби ти цього не робив?
Якби ти писав пісні про хлопця, який не завжди хороший,
який підводить людей і хоче того, чого хотіти не мав би?
Хто б хотів слухати пісні про таке?
Я.
Думаю, всі хотіли б.
- Гей, розслабся. Добре? - Я не знаю, як розслабитися.
- Я англійка. - Усе в порядку, ясно? Я поруч.
Вона мила.
Так.
І вона гарна.
Так, згоден.
Про що ви розмовляєте?
- Карен? - Що?
- Хочеш сказати, вона дурна? - Ні-ні!
Та вона, мов вундеркінд.
Я просто питаю, чи є у вас спільні інтереси.
Ага. Тобто так. Думаю, є.
Бо я з нею розмовляла перед цим, і вона велика фанатка Баррі Манілова.
Не заливай.
Ну, ми зустрічалися лише три чи чотири рази,
і, якщо чесно, не дуже ми й розмовляли, якщо розумієш, про що я.
- Ага. Так, думаю, розумію. - Так.
Взагалі майже не розмовляли.
- Я розумію. - Бо займалися сексом.
Дякую, Греме. Я зрозуміла.
- Господи. - А ось і хвиля. Готова?
- Ні. - Пізно. Давай.
- На живіт. - О боже.
- На живіт. Греби. - Хай йому біс.
Греби-греби. Давай, ну.
Господи.
- Ти готова? - До чого?
- Хочеш спробувати? - Ні-ні.
Готова? Давай.
- Подобається? - Так, але куди далі?
Коли я писав своїм способом, я завжди знав, куди далі.
Я просто думаю, це більше підходить віршу, що ти написав.
- Добре. - Просто спробуй.
Гаразд.
Ми сиділи там годинами,
змінюючи акорди, мелодію, працюючи, доки не знаходили рішення.
І знову до.
Приємне відчуття, коли виходить.
Якщо ти покинеш мене То покинь мене легко
Навряд чи нам обом варто брати нижні.
- Давай спробуємо. - Добре.
Якщо ти збираєшся піти
Ось так.
Гаразд, але не він написав ту пісню.
Яка різниця?
Але, Керолайн, річ у тім... Пісня називається «Я пишу пісні».
Як це тебе не хвилює?
- Це гарна пісня, хто б її не написав. - Не допоможеш?
Що саме тобі в ній подобається?
Не знаю. Текст? Його голос?
А якщо серйозно?
Тут немає неправильних відповідей.
- Я б так не сказав. - Вона запам'ятовується.
Мені від неї радісно.
Хіба не в цьому сенс поп-музики?
Вона не повинна змінити все твоє життя, народ.
Дурня.
- Кажеш, немає неправильних відповідей? - Відваліть.
Баррі Манілов.
Вони ще не повернулися?
Боже, скільки разів у день можна дивитися «Роллербол»?
- Можеш мене провести? - Що? Нащо?
Не знаю. А раптом хтось у будинку?
- Хто, наприклад? - Не знаю. Злодії?
- Злодії? - Так.
Останнім часом почастішали крадіжки.
- Я не чув про якісь крадіжки. - Чорт, ти мене проведеш до дверей?
- Просто проведи її до дверей. - Гаразд. Добре.
Господи.
- Повернуся за мить. - Гаразд.
Що ж, здається, тут нікого нема.
Мені треба...
забрати дошку для серфінгу.
Я бачу, як воно нам махає здаля Немов пустельний міраж
Може, це ми розповідаємо секрети Які не зрозуміє ніхто
Чому ми кажемо «воно»?
«Я бачу, як воно нам махає здаля». Чому «воно»?
- Наше майбутнє? - Що можна бачити здаля?
Чому не «тебе» чи «нас»?
- «Нас». - «Нас» круто.
- Я «нас» люблю. - Обожнюю.
- Спробуймо. - Давай «нас».
Гаразд.
Я бачу нас, ми махаємо...
- Пробуй. - Гаразд. Добре.
Раз, два, три, чотири.
Я бачу нас, ми махаєм здаля Немов пустельний міраж
Може, це ми розповідаємо секрети Які не зрозуміє ніхто
Мені подобається.
Я тримаю тебе під шкірою Чому для тебе це так важко?
Це вже схоже на пісню.
Не залишай мене розбитою Не...
Не залишай мене розбитою й вільною Скажи мені, де ти є?
- Гаразд. - Добре. Цю частину треба...
- Нам треба її тут переробити. - Нащо?
Вона надумана, Біллі.
- Не надумана. - Надумана.
Вона оптимістична. Обнадійлива.
- Що поганого в надії? - Ми ж не про це пишемо.
Ми пишемо про те, чому робимо речі, які нам шкодять,
чому ми продовжуємо їх робити, знаючи, що це безнадійно.
Я не погоджуюся.
Ти помиляєшся, тож...
Хтось таки тебе скривдив, еге ж?
Що це значить?
Що?
Я помилявся щодо тебе, от і все.
- Я ніколи б не подумав, що ти така... - Яка?
Зламана.
Дейзі.
Я не це мав на увазі. Дейзі.
Дейзі.
Дейзі, пробач, гаразд?
О боже.
Послухай,
пробач.
Я мав на увазі,
що в нас більше схожого, ніж я думав.
Як це?
Мій батько теж пішов, не лишивши адреси.
Мені було вісім.
Я намагаюся про нього багато не думати,
але я впевнений, що я роблю все, щоб змусити його пошкодувати.
Я не зламана.
Так, я теж.
Чорт.
Як ви в біса потрапили в мій дім?
Крізь двері.
Любі, я вдома.
Гей. Нічого не чутно від Біллі?
Ні.
Алло?
Гаразд.
Так, звісно. Без проблем.
Зараз приїдемо.
Це був Тедді.
Що він сказав?
Я більше не міг тримати це в собі. Я просто... Я буквально просто...
- Привіт. - Привіт.
Агов, Греме. Знаєш той риф, що ти весь час награєш?
Так. Ви щось до нього написали?
Сідайте. Думаю, вам сподобається.
Це була перша пісня, яку вони дійсно написали разом.
І досі одна з моїх улюблених.
Це не значить, що я не могла повірить Це не значить, що не повірю я
Ми прогнали її пару разів.
Кожна брехня — це правда, милий У цьому й гострота
Покинь мене...
Я пам'ятаю це відчуття, що все більше ніколи не буде таким, як було.
Це був просто
дуже хороший день.
А далі ре мажор?
Так, знаю. Але повір мені, буде добре. Гаразд?
А, і якщо ти хочеш із нею погратися трохи, будь ласка, чуваче.
- Ми її пишемо? - Так, пишемо.
- Як вона називається? - «Покинь мене легко».
Знайди мене серед загублених мрій дня
Я так довго не спала
Мої очі розплющені світу А серце все тоне
У вервечці нескінченних днів
Це не значить, що я не могла повірить
Це не значить, що не повірю я
Кожна брехня — це правда, милий У цьому й гострота
Покинь мене, покинь мене Покинь мене легко
Якщо ти покинеш мене
То покинь мене легко
Якщо ти покинеш мене
Не приходь і не кажи мені Що любиш, якщо ти ідеш
Якщо ти збираєшся піти
Якщо ти покинеш мене То покинь мене легко
Якщо ти покинеш мене
Я бачу нас, ми махаєм здаля Немов пустельний міраж
Може, це ми розповідаємо секрети Які не зрозуміє ніхто
Я тримаю тебе під шкірою
Чому для тебе це так важко?
Не залишай мене розбитою й вільною Скажи мені, де ти є?
Найкраще було те, що кожен міг привнести щось своє.
Це більше не було шоу Біллі.
Дейзі все це змінила.
Якщо ти покинеш мене То покинь мене легко
Якщо ти покинеш мене
Не приходь і не кажи мені Що любиш, якщо ти ідеш
Якщо ти збираєшся піти
Якщо ти покинеш мене То покинь мене легко
Якщо ти покинеш мене
То покинь мене легко
Якщо ти покинеш мене
Очевидно, що вони покращували одне одного.
Якщо ти покинеш мене
Не приходь і не кажи мені Що любиш, якщо ти ідеш
Якщо ти збираєшся піти
До певної пори, звісно.
Якщо ти покинеш мене
О боже.
Ця була найкраща, правда? Що ти думаєш?
Бляха, я таки геній.
Зроблю одну для вас.
- Котра година? - Пізно.
Шкода. Усе так погано?
Переклад субтитрів: Володимир Лозицький
Творчий керівник: Владислава Бурмістрова