EN NETFLIX-SERIE
Nej.
Må jeg se ham?
Jeg gjorde det virkelig denne gang.
-Undskyld. -Det er okay.
Det er okay. Kom.
Sid ned.
Fordi vi har…
Jeg må…
Vi…
Hvor skal jeg begynde?
Hvordan har farmor det?
Fint.
Jeg skulle hilse.
Okay.
Fik du ordnet airconditioningen?
Jeg er mundlam.
Okay.
Det…
…er jeg også.
Jeg indså ikke, hvor syg du var.
Du har brug for hjælp.
Okay.
Nej, jeg mener…
Du ved, af en professionel.
Fordi jeg stadig tror, du kan behandles.
Fordi jeg…
Jeg må tro på, du kan få det bedre.
Jeg har bare…
Jeg har prøvet at tænke på, hvordan det her kunne ske.
Jeg opdragede dig ikke til at være sådan.
Klart.
Hvorfor tror du, at…
Hvorfor gjorde du det?
Jeg ved det ikke.
Okay. Det er ikke godt nok.
-Undskyld. -Jeff…
Du skal ikke sige undskyld.
Jeg vil vide hvorfor.
Du må tage et ansvar.
For det, du gjorde mod familien, farmor, Shari og mig.
Ved du…
Ved du, hvordan det startede?
Jeg ved det ikke.
Jeg har tænkt over det.
Meget.
Ikke?
Jeg plejede…
Altså…
Kan du huske, da vi samlede døde dyr op i vejkanten,
og vi parterede dem?
Nej.
Du skal ikke give mig skylden.
Okay.
Det er ikke min skyld.
Jeg gjorde det ikke.
-Jeg var en god far. -Det ved jeg.
Jeg…
Hvad?
Jeg hjalp bare min søn, der viste interesse i noget.
Det er okay, far.
Det, du gjorde, lærte jeg dig ikke.
-Stop. -Hører du mig?
Okay.
Jeg gjorde det ikke!
Det er Joyce Dahmer!
-Kom. -Der er hun!
Fru Dahmer!
Kan vi tale om din søn Jeffrey?
Hvad mener du om anklagerne?
-Lad mig være. -Hvorfor spiste han folk?
Hvorfor gik han efter sorte og latino mænd?
Bare lad mig være!
Mit navn er ikke Dahmer!
Tak.
Isaac Richards?
Ja?
Jeg hedder Joyce Flint.
Jeg har resultatet af din HIV-test.
Den er negativ.
Kære Gud.
Frue, hvorfor græder du?
Det er bare min…
Jeg er bare glad for, du ikke skal give din mor dårlig nyt.
Skat?
Lionel, hvad laver du?
Jeg er bare tidligt oppe.
Du kom aldrig i seng.
Hvad sagde du?
Skat…
Vi må tale sammen.
Skat, du skal sove. Det her er ikke sundt.
Der er gået kludder i min døgnrytme.
Du bør bruge denne tid til at hvile dig.
Jeg kan ikke hvile, Shari.
Så må vi til lægen og få sovepiller.
Fem nætter i træk uden søvn er ikke sundt.
Det er løsningen. Flere piller. Lige hvad familien har brug for.
Piller startede det her. Det ved du godt.
Bare slap af.
Hvor mange piller tog hun, da hun var gravid med ham? Tusindvis.
Sovepiller, beroligende medicin, epilepsimedicin. Han havde ikke en chance.
Du kan ikke bebrejde Joyce det her.
Det kan du fandeme tro.
Fordi det er hendes skyld!
Hun var ikke en mor!
Hun holdt ham ikke engang!
-Hold op med at råbe! -Hun skræmte livet af ham.
Og så skred hun bare!
Hun satte sig i bilen, kørte af sted og efterlod knægten i huset hele sommeren.
Hvor var du den sommer, Lionel?
Undskyld. Det mente jeg ikke.
Vi er sammen om det her.
Jeg skulle have set til ham. Det gjorde jeg ikke.
Men du vidste det ikke!
Han har mine gener, Shari. Halvdelen af drengen er mig.
Og jeg…
Jeg havde de samme tanker som ham.
Det plejede jeg.
Jeg plejede at prøve at lave sprængstoffer.
Jeg bandt en lille soldaterfigur til fyrværkeriet.
Og en dag tog jeg en hjemmelavet bombe med i skole.
Og smed den ud ad vinduet.
Det er ikke det samme.
Nej. Nej, hør her.
Jeg havde også fantasier som ham.
Der var en pige, der boede i samme boligblok.
Jeg prøvede at hypnotisere hende, fordi…
Jeg ved det ikke.
Så hun ville gøre, hvad jeg ville.
Og jeg sad i kirken…
…og tænkte på, hvordan det ville være at dræbe en.
Det havde jeg mareridt om i et stykke tid.
Det handlede ikke om,
at jeg ville dræbe en, men om, at jeg allerede havde gjort det.
At jeg havde dræbt en uden at vide, hvad jeg skulle gøre.
Men det skete ikke.
Der er ikke noget galt med dine gener.
Bare se på David.
Han har halvdelen af dit dna, og han er en sød, normal knægt.
Ikke sandt?
-Ja. -Ja.
Du må ikke være her. Du må ikke gå derind!
Jeff! Han sover nok ovenpå. Det er så tidligt!
-Lad min mor være. -Du må ikke være her. Få ham ud.
-Du gør hende bange. -Det er et gerningssted.
-Forstår du, din søn dræbte folk her? -I har ingen ret…
Han samarbejder. Ved du det?
Hun er dement. Hun kan få et sammenbrud.
Jeff! Kom herned.
Lad mig følge hende ind på værelset.
Så er vi ikke i vejen. Kom, mor.
Der er dronningen.
Lionel?
Ja.
Godt.
Det er din tur.
I dag er byen Milwaukee i sorg.
Jeffrey Dahmers grusomme forbrydelser har chokeret landet.
De har påført lokalsamfundet et smertefuldt og ødelæggende sår.
Nogle folk spurgt mig:
"Pastor, hvad skal du til Milwaukee for?
Dahmer er blevet fanget. Skaber du ikke bare mere splittelse?"
Til dem siger jeg:
"Jeg kommer her i dag, ikke for at så splittelse,
men for at kræve ansvarlighed."
Hans forbrydelser blev ikke begået i et vakuum.
Mange mennesker, inklusive betjente, vendte det blinde øje til,
og derfor kunne han gøre det, han gjorde, så længe.
Men I er heldige, at I har en stærk leder
i politichef Arreola.
Chefen sagde, han planlægger en grundig efterforskning af,
hvad der gik galt,
særligt hændelsen med den unge dreng,
Konerak Sinthasomphone.
Lad mig gøre det klart.
Vi er ikke tilfredse med at lytte til ord,
trøstende ord.
-Okay! -Ja, sig det!
Ord som "helbredelse",
"falde ned",
"stå sammen".
Det er alle kodeord, der betyder præcis det samme.
"Lad os feje det ind under gulvtæppet."
Det er ikke nok.
Vi vil ikke hvile, før betingelserne ikke længere findes,
der gør det muligt for en som Jeffrey Dahmer
at myrde 17 unge mænd, hvoraf mange var sorte og brune.
Vi hviler ikke, før retfærdigheden sker fyldest
for alle borgere i denne by.
Vi vil ikke hvile, før tomme ord afløses af afgørende handling!
Vi hviler ikke!
Det er urimeligt. Du kan ikke suspendere os.
-Vi har ikke gjort noget forkert. -Ikke?
I gav en mindreårig tilbage til en seriemorder, der slog ham ihjel.
I tjekkede ikke hans identitet eller alder.
I ignorerede vidner. I tjekkede ikke Dahmer.
Vi mente, det var unødvendigt.
Det havde afsløret, Dahmer var dømt for børnemishandling.
Drengen lignede en voksen. Vi troede, det var en kæreste-ting.
Så det var derfor, I blev "afluset" efter hændelsen.
Det fortalte I centralen på båndet.
Det var en joke.
Så er der Glenda Cleveland, Dahmers nabo.
Hun ringede flere gange om ham, men I ignorerede hende.
-Hvis side er du på? -Irrelevant. I har kvajet jer.
Jeg er under pres. Borgmesteren, lokalsamfundet, Jesse Jackson,
jeg har hele landet på halsen.
-Jeg må gøre noget. -Du er vores chef. Du skal støtte os.
I får betalt orlov, indtil panelet har afsluttet efterforskningen,
hvorefter vi træffer en beslutning.
Ved du hvad? Fagforeningen vil kæmpe vores sag.
Du kan ikke fyre os. Vent og se.
Vi vil være her længe efter dig.
Troede du, at Jeffrey Dahmer ville spise dig?
Ja.
Det gjorde jeg.
Han ville spise mit hjerte.
Skræmmende.
Han hedder Tracy Edwards, manden der næsten blev Jeffrey Dahmers sidste offer.
Tak, Tracy, fordi du fortalte din historie.
Vores næste gæst er en barndomsven af Dahmer,
som gik med til at medvirke anonymt,
og han fortæller eksklusivt sin historie i Geraldo.
Vi kalder ham Nick.
Tak, fordi du er her.
Tak for invitationen.
Jeg forstår, du havde et seksuelt forhold til Dahmer.
Hvor mødtes I?
-Vi arbejdede begge på årbogen. -Det gjorde Jeff ikke.
Og hvor fandt denne seksuelle aktivitet sted?
Hjemme hos ham.
Mødte du hans familie?
Ja, han havde en stedmor, som var…
Hun var stedmoren fra helvede og skældte ham ud hele tiden…
Det er jo løgn.
Det er Lionel Dahmers anden kone, Shari.
Han sagde til mig,
han fortalte mig, at han blev seksuelt misbrugt af sin far.
Jeg ser ikke det her.
Nick, Jeffrey Dahmer fortalte…
Det passer ikke, Lionel.
Nej, det passer ikke. Intet af det er sandt.
Skat, hvad kan du gøre?
Det ved jeg ikke.
Jeg må gøre noget.
Hvad?
Du er på forsiden af Newsweek og People.
Wow.
Okay.
Må jeg beholde dem? Bare for at læse dem?
Nej, det må du ikke.
Hvad står der?
Hvad står der? Det er ikke godt, Jeff.
De kalder dig Milwaukee-kannibalen.
Folk vil dræbe dig. De vil se dig død.
Fint. Det vil jeg også.
Nej, du vil ikke.
Wisconsin har ikke dødsstraf.
De taler om at bringe den tilbage på grund af mig, ikke?
Nej, Jeff, bare få det ud af hovedet. Nej.
Hør.
Det hjælper ikke nogen, du tilbringer resten af livet i fængsel.
Okay? Du har brug for hjælp.
-Der er kun én måde, vi kan gøre det på. -Det er rigtigt.
For at få den hjælp, du har brug for,
må vi overbevise dommeren om, du er sindssyg, Jeff.
-Men jeg er ikke sindssyg. -På drabstidspunkterne.
-Det var jeg heller ikke dér. -Kom nu, Jeff.
Du slog folk ihjel og parterede dem. Havde sex med dem.
Du holdt pause med at partere dem for at onanere på dem.
Men jeg var ikke skør. Det var en slags tvang.
Det var en tvangshandling,
så du kunne ikke stoppe.
Ja, Jeff. Kom nu.
Du talte om dæmoner. Du sagde, du var besat.
Og du sagde, når du vågnede, kunne du ikke huske, hvad du havde gjort.
Fordi jeg var stangstiv, far. Derfor huskede jeg ikke alting.
Jeg vidste, hvad jeg gjorde.
Jeg ville ikke, men…
Jeg kunne ikke lade være.
Jeg er ikke sindssyg.
Nej. Jeff, nej.
Det siger du ikke i retten. Det gør du ikke.
Fordi vi har noget nu, okay?
Juridisk præcedens.
Der er en tidligere sag, der ligner din. Det skete ikke langt herfra.
Han gjorde noget lignende.
Det var længe siden, da jeg var barn.
Det var i Plainfield.
-Den 16. november 1957. -1957.
Ejeren af en isenkræmmer forsvandt. Ingen ved, hvor hun er.
Hendes søn fortæller politiet, at en mand ved navn Ed Gein
havde været der aftenen før.
De tager hjem til ham.
Ingen hjemme.
Så de går rundt bagved og finder et skur.
Åh…
Jøsses.
Og der er kvindens lig,
skåret op, hængende fra bjælkerne.
De anholder ham.
Han siger ingenting.
I 30 timer i træk sidder han bare der.
Endelig siger han noget.
Jeg vil gerne have en æbletærte og en skive ost.
Han taler.
De gennemsøger huset.
De finder kvindens hoved i en sæk,
og der er bare kropsdele overalt.
Skåle lavet af folks kranier.
Han havde kranier på sengestolpen.
Han polstrede sine stole
med menneskehud.
Det er ligesom dig,
der sagde, du prøvede
at grave et lig op en gang.
Kun én gang.
Det viser sig, at ham her gravede 30-40 lig op.
Wow.
De kiggede i kisterne. De var tomme.
Han var omtåget, når han gjorde det,
og så vågnede han op og kunne ikke huske, hvad der var sket.
Havde han sex med ligene?
Okay. Jeff, hør her. Ed Gein…
Sagen er, at han også dræbte mange. Det er uden for diskussion.
Han hævdede, han var sindssyg i gerningsøjeblikket
og blev ikke sendt i fængsel.
Han tilbragte resten af sit liv på et hospital,
hvor han fik den psykiatriske hjælp, han havde brug for. Forstår du?
Vi kan gøre det samme for dig, Jeff.
Det lyder bekendt.
Hvad?
Jeg har læst om ham.
Det var i en tegneserie, jeg læste om ham.
Sagde du en tegneserie?
Det var i et Weird Tales-blad eller noget.
Uhyggelige ting.
Jeg kan huske omslaget.
En skide tegneserie.
Nu ved vi, problemet ligger i kulturen.
Hvem skriver sådan en tegneserie?
-Det er… -Hr. Dahmer.
Du må forstå, hvilket pres det er at repræsentere en som Jeff.
Vi må bevare fokus her. Vi holder fast i sindssygen.
Men kommer sagen stadig for retten?
Ja, og jeg tror, vi fokuserer på det.
Vi hævder ikke, mordene ikke er grusomme. Det er de.
Det kan hjælpe vores sag.
Juryen har besluttet,
at hr. Dahmer var ved sine fulde fem og ikke sindssyg i juridisk forstand,
hvad angår alle de 15 drab, han har tilstået,
hvilket betyder, at hans ofres familier kan være sikre på, han kommer i fængsel.
Sagen genoptages på mandag,
hvor ofrenes familiemedlemmer får mulighed for at komme med en udtalelse.
Tiltalte kan afgive sin egen erklæring før strafudmålingen.
Retten er hævet indtil mandag kl. 09.
Er det det? Går du? Hva'?
Hvad skal jeg sige?
Jeg vil gerne have, at du tager et ansvar.
Lionel.
-Ansvar? Hvad skal det betyde? -Hvad det betyder.
Så du siger, at det er min skyld.
Det gør han ikke.
Som det ser ud nu, tager jeg skylden for det her.
Har du læst, hvad de skriver om mig? Jeg har intet hørt fra dig
om de løgne, de spreder om mig.
Jeg ved ikke, hvad du gjorde, når jeg ikke var der.
-Virkelig? -Og du siger, jeg gjorde det mod ham?
-Det er ikke min skyld, din skiderik! -Det er ingens skyld.
Det er min skyld, selvom du parterede døde dyr med ham
i garagen, Lionel?
Ja, skrid bare, Joyce. Ligesom du skred fra din søn.
Lionel.
Er du stadig på de piller? Hvor mange tager du?
Lionel! Stop.
Stop.
Undskyld. Åh gud, tilgiv mig.
-Undskyld. -Det er i okay.
Undskyld.
-Kan jeg hjælpe med noget? -Frøken Straughter?
Ja.
-Mit navn er Joyce Flint. -Jeg ved, hvem du er.
Er din datter, Dorothy, her, Curtis' mor?
Det er hun ikke. Hvad vil du?
Lad mig først sige, hvor
forfærdelig ked af det, jeg er over det, der skete.
Over det, min søn
gjorde mod dit barnebarn, Curtis.
Der er intet, jeg kan sige.
Det er utilgiveligt.
Hvorfor er du her?
Jeg kom her,
fordi jeg håbede på at tale med dig eller din datter,
som en mor.
For at spørge…
…om nogen af jer måske er villige
til at sige noget i retten i morgen
på vegne af Jeff.
På vegne af Jeff?
At dommeren burde overveje at idømme ham forvaring på et psykiatrisk hospital
frem for at sende ham i fængsel.
Skal vi tilgive din søn?
Bede dommeren tilgive ham?
Nej.
Jeg føler med dig.
Det gør jeg virkelig.
Din sandhed som mor skal høres, det forstår jeg godt.
Måske er det nu, du skal lytte til en andens sandhed.
Forstår du det?
Lad os høre den første udtalelse.
Min familie og jeg ankom til USA med båd.
Vi var fattige, men vi var håbefulde.
…den amerikanske drøm.
Vi troede på den amerikanske drøm.
Men nu lever vi i et mareridt.
Og det er på grund af Jeffrey Dahmer.
Han frarøvede os vores søn, Konerak.
Han frarøvede os vores drøm.
Jeg hedder Shirley Hughes, og jeg er Tony Hughes' mor.
Jeg vil gerne sige til Jeffrey Dahmer,
at han ikke kender den smerte, det tab
og den psykiske tilstand, han har bragt vores familie i.
Jeg vil læse et digt, som en god ven af min søn skrev.
"Hvorfor angriber du mig, Jeffrey?
Jeg troede, du var min ven.
Hvorfor er jeg et offer i din onde verden?
Se tårerne rulle ned ad min kind.
Se, at hver eneste er et råb om hjælp, og indse, at jeg vil leve.
Hvad har jeg gjort dig,
der gjorde dig til en galning, gjorde dig til en djævel?"
Hvorfor skete det for en person som Eddie?
Han gav så meget og bad om så lidt.
Han ville bare være sig selv.
Da du myrdede min bror,
dræbte du
min mor og far.
Jeg beder retten
om ikke at lade denne mand gå på gaden eller se dagslys igen.
Godmorgen, høje dommer. Jeg hedder Donald Bradehoft.
Jeg er her
på vegne af familien.
Jeg kommer fra en kærlig familie.
Min mor fødte fem dejlige børn.
Vi mistede…
Han slog familiens yngste ihjel.
Gid, du kommer i helvede!
Jeg elsker denne verden.
I har gjort et fantastisk stykke arbejde.
Jeg takker Gud af hele mit hjerte.
Jeg har meget styrke.
Tak, alle sammen.
Gud velsigne Amerika.
Jeg får aldrig en chance igen for at fortælle ham, at jeg elskede ham.
Du tog min mors ældste barnebarn fra hende.
Og for det kan jeg aldrig tilgive dig.
"Mor, jeg er væk.
En drage gennemborer dit hjerte dag og nat på grund af det her,
men jeg er ikke langt væk.
To fingre og en tommelfinger betyder,
at jeg elsker dig på tegnsprog.
Når du græder, mor,
så læg en tåre i vindueskarmen,
og når jeg kommer forbi, lægger jeg en af mine i bytte.
Så vil jeg altid være sammen med dig.
To fingre og en tommelfinger.
Din søn, Tony."
100 % SORT
Jeg hedder Rita Isbell,
og jeg er Errol Lindsays ældste søster.
Je… Uanset hvad du hedder, satan.
Jeg er vred!
Opfører du dig sådan, når du er ude af kontrol?
Jeg vil aldrig se min mor gennemgå det her igen!
Aldrig, Jeffrey!
Jeffrey, jeg hader dig, dit svin!
Jeg hader dig!
Det er ude af kontrol!
Drop dit fis, Jeffrey! Jeg slår dig ihjel!
Se på mig! Se på mig, dit svin!
Hr. Dahmer, før jeg afsiger en straf,
forstår jeg, at du har en udtalelse, du gerne vil læse?
Ja, høje dommer.
Høje dommer, det er slut nu.
Det har aldrig været et forsøg på at gå fri.
Jeg ønskede ikke frihed.
Jeg ville helt ærligt dø.
Jeg ville fortælle verden,
at jeg ikke gjorde, hvad jeg gjorde af had.
Jeg hadede ingen.
Jeg vidste, jeg var syg, ond eller begge dele.
Nu tror jeg, jeg var syg.
Lægerne har fortalt mig om min sygdom,
og nu har jeg fred.
Jeg ved, hvor meget smerte jeg har forvoldt,
og jeg har prøvet at rette op på det efter anholdelsen,
men uanset hvad jeg gjorde,
kunne jeg ikke omgøre, hvad jeg har gjort.
Mit forsøg på at identificere ligene var det bedste, jeg kunne gøre.
Og det var næsten ingenting.
Jeg er så ked af, hvad jeg gjorde mod de stakkels familier og forstår deres vrede.
Jeg skal sidde i fængsel resten af mit liv…
Vi er her uden for retten i Milwaukee,
hvor dommer Laurence Gram netop
har idømt seriemorderen Jeffrey Dahmer 15 fortløbende livstidsstraffe,
en for hver person, han er anklaget for at have dræbt.
Er du okay?
Ja.
Vi fik ramt på svinet. Det gjorde vi.
Og han kommer aldrig ud.
Jeg får vist straf som fortjent.
Åh, søn.
Det er okay, far. Vi gjorde vores bedste.
Jeg ved, vi kun har et par minutter, så der er noget, jeg må sige.
Jeg har ledt overalt for at finde ud af, hvem der er ansvarlig for det her,
og har bebrejdet alle andre end mig selv.
Og det er mig. Det er min skyld.
-Det behøver du ikke sige. -Jeff, hold mund og hør på mig.
Jeg gjorde det mod dig.
Alt det med de døde dyr burde jeg ikke have gjort.
Jeg burde ikke have lært dig det,
og dine fantasier om at dræbe folk,
du skulle have følt, du kunne tale med mig om den slags.
Ikke?
Fordi jeg havde de samme tanker.
Og jeg gav dig den del af mig.
Og jeg hjalp dig aldrig, når du havde brug for det.
Jeg skrev et brev til dommeren.
"Min søn har brug for hjælp,"
men jeg fulgte ikke op, og det var ikke nok…
Jeg var ikke en god far.
Fordi jeg ikke var en god ægtefælle. Og du følte dig ikke sikker.
Jeg lod dig i stikken. Tænk, jeg lod dig i stikken.
Jeg er så ked af, jeg lod dig i stikken.
Vi skal gå.
Jeg tilgiver aldrig mig selv.
Jeg forlader dig ikke igen.
Det lover jeg. Jeg gør det godt igen.
Jeg besøger dig hver uge og ringer.
Jeg har vidst, det ville ske i lang tid.
Der er så meget, jeg må sige.
Men det er umuligt at sætte ord på,
fordi det er så forfærdeligt.
Ord kan ikke udtrykke omfanget af min sorg.
Når jeg prøver at tage ansvar for den rolle, jeg spillede i det her,
er det simpelthen for smertefuldt.
Men at benægte, at jeg spillede en rolle,
er en trøst, jeg ikke kan tillade mig selv.
Fordi jeg ved, det ikke er sandt.
Jeg svigtede dig, Jeff,
og jeg er ked af, jeg ikke var den mor, du havde brug for.
Jeg er ikke længere villig til at leve med den skyld.
Til alle Jeffs ofre
kan jeg ikke udtrykke, hvor stor min fortrydelse er.
Så det er meningsløst at prøve.
Til min søn, David, tilgiv mig.
Du har kunnet hæve dig over alt dette,
og jeg er ked af, at jeg ikke kan.
Jeg elsker dig og din bror.
Jeg gjorde mit bedste.
Skat.
Jeg er midt i et kapitel her.
Da Jeff var… Husker du julen, før Jeff gik ind i hæren?
Ja, men…
Bare et øjeblik.
Hvordan vidste jeg ikke, at skrive en bog var det, jeg skulle have gjort hele tiden?
-Jeg har vist talent for det. -Lionel, jeg har lige talt med David.
Hun er okay.
Men han sagde, Joyce prøvede at begå selvmord.
Jøsses.
-Er hun okay? -Ja.
Okay.
Jeg ringer til ham.
Tak skal I have.
Vi er glade for at være tilbage.
Tak for jeres støtte.
Det betød meget,
og det er rart at vide, nogen støtter en.
-Ja! -Ja!
-Tak. -Tak.
-Godt at se dig. Hvordan går det? -Bobby!
Jeg værdsætter opkaldet, borgmester.
Ja, det gør jeg også.
Hvad skete der?
De to betjente, der overdrog Konerak-drengen til Jeffrey Dahmer,
er lige blevet genindsat.
Hvad?
Et rap over fingrene.
Ifølge borgmesteren anker de beslutningen.
Og hvis det fejler?
Så…
…kæmper vi den næste kamp.
Og kampen efter den.
Og den næste.
Tekster af: Charlotte Reeve