UNA SÈRIE DE NETFLIX
No.
Podria veure'l?
Aquesta vegada l'he ben espifiat, oi?
- Ho sento, pare. - No, tranquil.
Vinga, tranquil.
Asseu-te un moment.
Perquè hem de…
He de…
Hem…
No sé per on començar.
Com està l'àvia?
Està bé.
T'envia records.
D'acord.
Has pogut arreglar l'aire condicionat?
No sé què dir.
D'acord.
Bé.
Jo tampoc.
No m'imaginava que estaves tan malalt.
Necessites ajuda.
D'acord.
No, vull dir…
D'algú professional.
Perquè…
crec que pots rebre tractament.
Saps què? Crec…
He de creure que pots millorar.
Perquè he…
He estat pensant com ha pogut passar tot això.
No t'he educat perquè siguis així.
Sí.
Què creus que ha…
Per què ho has fet?
No ho sé.
Bé. Mira, amb això no n'hi ha prou.
- Bé, ho sento. - Jeff.
No necessito que et disculpis.
Necessito saber el perquè.
Cal que hi hagi alguna responsabilitat aquí.
El què li has fet a la família, a l'àvia, a la Shari i a mi.
Saps com…
Tens alguna idea de com va començar tot?
No ho sé.
Però ho he estat pensant molt.
Moltíssim.
Ho entens?
He pensat…
Bé…
Recordes quan em portaves a trobar animals atropellats i els obríem?
No.
No em pots culpar a mi de tot això.
D'acord.
No és culpa meva.
Jo no ho he fet.
- He sigut un bon pare. - Ja ho sé.
Jo…
Què?
Em preocupava el meu fill que per fi mostrava interès per alguna cosa.
D'acord, pare.
Jo no t'he ensenyat a fer tot el que has fet.
- No. - Entesos?
D'acord.
Jo no ho he fet!
És la Joyce Dahmer!
- Vinga. - És allà!
Sra. Dahmer!
Podem parlar del seu fill, Jeffrey?
Com se sent pels crims dels quals se l'acusa?
- Deixeu-me. - Per què es menjava la gent?
Per què atacava homes gais negres o hispans?
He dit que em deixeu en pau!
Jo no em dic Dahmer!
Gràcies.
Isaac Richards?
Sí.
Soc la Joyce Flint.
Tinc els resultats de la seva prova del VIH.
És negatiu.
Mare meva.
Senyora, per què plora?
El meu…
M'alegro que no hagi de donar cap mala notícia a la seva mare.
Rei.
Lionel, què fas?
Només estic… M'he llevat d'hora.
No has vingut al llit.
Perdona, què has dit?
Estimat.
Hem de parlar.
Amor, has de dormir. Això no és saludable.
Tots els meus horaris s'han trastocat.
Doncs aquest temps hauria de ser per descansar.
No puc descansar, Shari.
Doncs ves al metge i que et recepti pastilles per dormir.
Perquè cinc nits seguides sense dormir no són saludables.
Sí, això servirà, més pastilles. Això és el que necessita aquesta família.
Saps que les pastilles són el que van començar tot això.
Calma't.
Saps quantes pastilles es prenia quan estava embarassada d'ell? Milers.
Pastilles per dormir, sedants, per a les convulsions.
No li va donar cap opció.
Vinga, no pots culpar la Joyce per això.
Hòstia puta, i tant que puc!
Perquè és culpa seva!
No va ser una mare!
Mai el va agafar!
- No cridis! - El va fer cagar de por!
I després va marxar!
Va pujar al cotxe, va marxar,
i va deixar el nano sol tot l'estiu.
I tu, on eres aquell estiu, Lionel?
Déu, ho sento. No ho volia dir així.
Mira, estem junts en això.
Hauria d'haver comprovat com es trobava i no ho vaig fer.
No ho sabies!
Té els meus gens, Shari. La meitat d'aquest noi soc jo.
I…
crec que he tingut pensaments com els seus.
Abans.
Abans…
vaig intentar fabricar explosius.
Utilitzava petards i els hi lligava la figureta d'un soldat.
Un dia vaig portar una bomba feta a casa a l'escola.
I la vaig llençar pel coi de finestra, per l'amor de Déu.
Amor, això no és el mateix.
No, escolta.
Crec que he tingut les mateixes fantasies que ell.
Hi havia una noia del barri, vivia al nostre edifici.
I vaig intentar hipnotitzar-la perquè…
No ho sé.
Per fer-li fer el que jo volia.
I quan seia a l'església…
pensava com seria matar algú, assassinar-lo.
Durant un temps vaig tenir malsons sobre allò.
Però no es tractava…
de com mataria algú sinó de com seria quan ja ho hauria fet.
Pensar que ja hauria matat algú, però que no sabria què fer.
Però no ho vas fer.
Amor, no hi ha res dolent amb els teus gens.
Mira en David.
Té la meitat del teu ADN i és un noi normal i agradable.
No creus?
- Sí. - I tant.
Senyor, no pot ser aquí. No hi pot entrar, senyor!
Jeff! Segurament està dormint a dalt. És molt aviat!
- Deixin-la. - No pot ser aquí.
- És la meva mare. - Que surti.
- L'està espantant. No hi ha dret. - Això és l'escena del crim.
El seu fill va matar gent en aquesta casa.
- Ho entén? - No tenen…
Està cooperant amb nosaltres, entesos?
Té demència. Si venen aquí així, tindrà un atac de nervis.
Jeff! Vine aquí baix!
- Senyor? - Només la vull acompanyar a l'habitació.
De seguida els deixarem tranquils. Si us plau. Vinga, mare.
Aquí surt la reina.
Lionel?
Ah, sí.
Molt bé.
Et toca a tu, mare.
Avui, la ciutat de Milwaukee està patint.
Els crims atroços d'en Jeffrey Dahmer no només han commocionat la nació,
han provocat una ferida dolorosa
i devastadora a aquesta comunitat.
Algunes persones m'han preguntat:
"Pastor, per què va a Milwaukee?"
"Han enxampat en Dahmer." "No crearà més divisió?"
A aquesta gent els dic:
Vinc aquí no per sembrar divisió,
sinó per exigir responsabilitats.
Els crims comesos per en Dahmer no venen del no-res.
Molta gent, també els agents de la llei, van fer els ulls grossos,
i per això va poder fer el que va fer durant tant de temps.
Però teniu sort de tenir un líder fort
com el cap de policia Arreola.
El cap m'ha dit que vol iniciar una investigació exhaustiva
sobre què va anar malament,
especialment l'incident que va involucrar aquell jove,
En Konerak Sinthasomphone.
Però seré clar.
No ens acontentarem simplement a sentir paraules,
paraules de consol.
- I tant! - Sí!
Paraules com 'curar',
'calmar els ànims',
'apropament'.
Totes aquestes són paraules que signifiquen exactament el mateix:
Tirem-hi terra al damunt.
No ens quedarem satisfets.
No descansarem fins que no existeixin les condicions
que permetin que algú com en Jeffrey Dahmer
assassini disset joves, molts d'ells negres i de pell fosca.
No descansarem fins que es faci justícia
per a tots els ciutadans d'aquesta ciutat.
No descansarem fins que es substitueixin les paraules buides per accions decisives.
No descansarem!
Cap, no ens pot suspendre. No és just.
- No hem fet res malament. - Res malament?
Vau tornar un nen menor d'edat a un assassí en sèrie
que finalment el va matar.
No vau comprovar la seva identitat o la seva edat.
Vau ignorar els testimonis i els antecedents d'en Dahmer.
Vam creure que no era necessari.
Estava en llibertat condicional per abús de menors, això no ho vau veure.
El nen semblava un adult, d'acord?
Vam pensar que era una cosa entre xicots.
Per això t'havies de desparasitar després de l'incident.
Això vas dir a la central. Està enregistrat.
Era una broma.
I la Glenda Cleveland, la veïna d'en Dahmer.
Diu que va trucar moltes vegades per ell,
però la vau ignorar.
De quina part està?
No es tracta de bàndols. L'heu cagat molt.
Tinc molta pressió.
Tinc l'alcalde, el poble, Jesse Jackson,
i tot el coi de país que em va al darrere.
- Haig de fer alguna cosa. - És el nostre cap.
Ens ha de cobrir les espatlles.
Tots dos estareu de baixa fins que el comitè acabi la investigació,
i després prendrem una decisió final.
Sap? Els nostres representants sindicals lluitaran contra això.
No ens pot acomiadar. Cregui'm.
Serem aquí molt més temps que vostè.
Pensava que en Jeffrey Dahmer se'l menjaria?
Sí.
Ho pensava.
Va dir que es menjaria el meu cor.
És esgarrifós.
Ell és en Tracy Edwards,
gairebé la darrera víctima d'en Jeffrey Dahmer.
Gràcies, Tracy, per explicar la seva història.
El proper convidat és un amic de la infància d'en Dahmer
que ha acceptat venir al programa en anonimat,
i té una història que és exclusiva del programa Geraldo.
L'anomenarem Nick.
Gràcies per venir al programa.
Gràcies per convidar-me.
Tinc entès que va tenir una relació sexual amb en Jeffrey Dahmer.
Com el va conèixer?
- Vam treballar junts a l'anuari escolar. - No és veritat.
I on va tenir lloc l'activitat sexual?
A casa seva.
Va conèixer la seva família?
I tant. La seva madrastra era…
Era la madrastra de l'infern. Li cridava tota l'estona…
Tot són mentides.
I la segona dona d'en Lionel Dahmer, Shari.
I em va dir…
Em va dir que…
el seu pare l'havia abusat sexualment.
No ho penso mirar.
Nick, en Jeffrey Dahmer va…
No és veritat, Lionel.
No és veritat! Res és veritat!
Amor, què hi pots fer?
No ho sé.
He de fer alguna cosa.
Què?
Surts a la portades de Newsweek i People.
Ostres.
Vaja.
Creieu que me les podria quedar? Per llegir?
No pots.
Què diuen?
Què diuen? Res de bo, Jeff.
Que ets el caníbal de Milwaukee.
La gent et vol matar. Et volen mort.
Doncs bé. Jo també ho vull.
No ho vols.
Wisconsin no té la pena de mort.
Diuen de recuperar-la per culpa meva, oi?
No, Jeff, treu-t'ho del cap.
Mira,
no ajuda ningú
que passis la resta de la teva vida a la presó.
D'acord? Necessites ajuda.
I només hi ha una manera de fer-ho.
Exacte.
Per rebre l'ajuda que necessites, i puguem entendre tot això,
hem de convèncer el jutge que ets boig, Jeff.
Però no soc boig.
En el moment dels assassinats, doncs.
- Tampoc ho era aleshores. - Redeu, vinga, Jeff.
Vas matar persones, les vas tallar. Vas fer sexe amb ells.
Havies de parar de desmembrar-los per masturbar-te amb ells.
Però no estava boig. Era com una compulsió.
D'acord, era una compulsió,
el que vol dir que no podies parar.
Sí, Jeff. Vinga.
Vas parlar del dimoni, vas dir que estaves posseït.
I vas dir que quan et despertaves no recordaves què havies fet.
Perquè estava molt borratxo, pare.
Per això no recordava algunes coses.
Però sabia el que estava fent.
No volia, però…
no podia evitar-ho.
No soc boig.
No. Jeff, no.
No diràs això al tribunal. No ho pots dir.
Perquè…
ara tenim una cosa, d'acord?
Tenim un precedent legal.
Hi ha un cas anterior que s'assembla molt al teu.
No molt lluny d'aquí.
El que va fer aquell tipus va ser molt semblant.
Va passar fa temps, quan jo era petit.
A Plainfield.
- El setze de novembre, 1957. - Cinquanta-set.
La propietària d'una ferreteria desapareix i ningú sap on és.
El seu fill diu a la policia que un home anomenat Ed Gein
hi havia estat la nit anterior.
Així que van a casa seva.
No hi ha ningú.
Passen per darrere i troben un cobert.
Déu.
Mare meva.
Hi ha el cos de la dona,
tot tallat i penjant de les bigues.
L'arresten.
Ell no diu res.
Durant 30 hores seguides només seu allà.
Fins que parla.
M'agradaria un pastís de poma
i un tros de formatge.
I comença a parlar.
Escorcollen la casa.
Troben el cap de la dona dins d'un sac,
i hi ha parts de cossos per tot arreu,
Bols fets amb cranis de persones.
Tenia cranis als pals del llit.
Havia entapissat les cadires
amb pell humana.
I igual que tu,
Jeff, vas dir que un cop
havies volgut desenterrar un cos.
Sí, un cop.
Sí, resulta que aquest tipus
va desenterrar 30 o 40 cossos.
Ostres.
Van mirar als taüts. Estaven buits.
Entrava en una mena de deliri quan feia aquestes coses,
i quan es despertava no recordava què havia passat.
Va practicar sexe amb aquells cossos?
D'acord, Jeff. Mira, l'Ed Gein…
La qüestió és que també va matar molta gent, d'acord? No hi ha res a dir.
Però es va declarar no culpable
al·legant bogeria i així no es va passar tota la vida a la presó.
Va passar la resta de la seva vida en un hospital,
obtenint l'ajuda psiquiàtrica que necessitava.
Ho veus?
Podem fer el mateix per tu, Jeff.
Això em sona.
El què?
En vaig llegir alguna cosa.
Crec que era en un còmic el que vaig llegir sobre ell.
Perdona, has dit un còmic?
Sí, un d'aquells Contes extraordinaris o una cosa semblant.
De por.
Crec que recordo la portada.
Un còmic dels collons.
Ara sabem d'on és la culpa, de tota la cultura.
- Sí. - Qui escriu un còmic com aquest?
- És una… - Sr. Dahmer.
Ha d'entendre el pes de com és representar algú com en Jeff.
Ens hem de centrar.
Ens mantindrem ferms i al·legarem bogeria.
Igualment haurem de passar pel judici?
Sí, i crec que ens hem de centrar.
No discutim que els assassinats siguin horripilants. Ho són.
Això ens pot ajudar en el cas.
El jurat ha determinat per la present
que el Sr. Dahmer estava en ple ús de les seves facultats
i no en un estat d'alienació mental
pel que fa a tots els quinze càrrecs
d'assassinat en primer grau que ha confessat.
Significa que les famílies de les víctimes poden estar segures
que anirà a la presó.
El tribunal es pren un recés fins dilluns,
moment en què els familiars podran
declarar sobre l'impacte dels crims.
I l'acusat podrà fer una declaració pròpia
abans de la sentència.
El tribunal s'ajorna fins dilluns a les 9.
Així que això és tot, oi? Te'n vas, no?
Què vols que et digui?
M'agradaria que assumissis alguna responsabilitat.
Lionel.
- Responsabilitat? Què vols dir? - El que significa.
Vols dir que és culpa meva?
No és això.
De moment soc jo el que s'emporta les culpes de tot.
Has llegit el que diuen de mi?
No has dit res sobre les horribles mentides que diuen de mi.
No sé què coi vas fer amb ell quan jo no hi era.
És així doncs?
I tu dius que és culpa meva?
Doncs no és culpa meva, fill de puta!
No és culpa de ningú.
Creus que és culpa meva quan tu disseccionaves animals amb ell
en aquell puto garatge, Lionel?
Sí, fuig d'aquí, Joyce. Igual que vas fugir del teu fill.
Lionel.
Encara prens pastilles, oi? Quantes putes pastilles prens?
Lionel! Prou!
Prou.
D'acord, ho sento. Déu meu, perdona'm.
- Ho sento. - Tranquil.
Em sap molt de greu.
Puc ajudar-la en res?
Sra. Straughter?
Sí.
- Soc la Joyce Flint. Soc… - Sé qui és.
La seva filla Dorothy és aquí? La mare d'en Curtis?
No hi és. Què vol Sra. Flint?
En primer lloc, li vull dir…
que em sap molt de greu el que ha passat.
El que el meu fill
li ha fet al seu net Curtis.
M'adono que no hi ha res que pugui dir…
És imperdonable.
Per què és aquí, Sra. Flint?
He vingut perquè
pensava que podria parlar amb vostè o la seva filla
com a mare.
Per preguntar…
si alguna de vostès estaria disposada
a dir alguna cosa demà al tribunal
a favor d'en Jeff.
A favor d'en Jeff?
El jutge podria considerar enviar-lo a una institució mental
i no a la presó.
Vol que perdonem el seu fill?
Demanar al jutge que el perdoni?
No.
Ho sento per vostè, senyora.
De veritat.
Entenc que com a mare vol que la seva veritat s'escolti.
Però potser ara és hora que escolti la veritat d'algú altre.
Ho entén?
Escoltem les declaracions dels familiars.
La meva família i jo vam venir a aquest país amb vaixell.
Érem pobres, però teníem esperança.
El somni americà.
Creiem en el somni americà.
Però ara vivim en un malson.
I tot és per culpa d'en Jeffrey Dahmer.
Ens ha robat el nostre fill, Konerak.
Ens ha robat el nostre somni.
Em dic Shirley Hughes i soc la mare d'en Tony Hughes.
Vull dir-li a en Jeffrey Dahmer que…
no sap el dolor, el mal, la pèrdua,
i l'estat mental en què ha posat la nostra família.
M'agradaria llegir un poema que va escriure un bon amic del meu fill.
"Per què m'ataques, Jeffrey?
Em pensava que eres el meu amic.
Per què soc una víctima en el teu món malvat i cruel?
Mira com em cauen les llàgrimes.
Mira com cadascuna és un crit d'ajuda, i adona't que vull viure.
Què t'he fet
per què siguis un maníac, per què siguis tan diabòlic?"
Per què li ha passat una cosa així a algú com l'Eddie?
Va donar tantíssim demanant tan poc.
Volia una oportunitat per ser ell mateix.
Quan vas matar el meu germà,
vas matar
la meva mare i el meu pare.
Jutge, li demano
que no deixi que aquest home torni a passejar o veure la llum del dia.
Bon dia, jutge.
Em dic Donald Bradehoft.
Soc…
de la família Bradehoft.
Hi ha molt d'amor en la nostra família unida,
i la meva mare va tenir cinc fills preciosos.
I hem perdut…
Ha destrossat el petit de la família.
Espero que vagis a l'infern!
Estimo el món.
Han fet una feina increïble.
De tot cor, agraeixo a Déu.
Tinc molta força.
Gràcies a tots.
Que Déu beneeixi Amèrica.
Mai tornaré a tenir l'oportunitat de dir-li que l'estimava.
Li vas prendre el net gran a la meva mare.
I per això, mai et podré perdonar.
"Mare, he marxat.
Sé que hi ha un drac que et travessa el cor dia i nit per això,
però, tanmateix, no soc lluny.
Dos dits i un polze
signifiquen t'estimo en llengua de signes.
Mare, quan ploris,
deixa una llàgrima a la vora de la finestra,
i quan passi, la canviaré per una de les meves.
Així sempre seré amb tu.
Dos dits i un polze.
El teu fill, Tony."
Em dic Rita Isbell,
i soc la germana gran de l'Errol Lindsay.
Je… Com et diguis, Satanàs.
Estic furiosa!
Així és com actues quan estàs fora de control!
No vull veure mai més la meva mare passar per una cosa així.
Mai més, Jeffrey!
Jeffrey, t'odio, fill de puta!
T'odio!
Això és estar fora de control!
No em fotis, Jeffrey! Et mataré, malparit!
Mira'm! Mira'm, fill de puta!
Sr. Dahmer, abans de dictar la sentència,
sé que té una declaració que li agradaria llegir?
Sí, senyor jutge.
Senyor jutge, s'ha acabat.
Aquest no ha estat mai un cas per intentar ser lliure.
Mai he volgut la llibertat.
Francament, voldria la mort.
Aquest ha estat un cas per dir-li al món el que vaig fer,
no per raons d'odi.
No odiava ningú.
Sabia que estava malalt, que era malvat o tots dos.
Ara penso que estava malalt.
Els metges m'han parlat de la meva malaltia
i ara tinc una mica de pau.
Soc conscient de tot el mal que he causat,
i he intentat fer el millor que he pogut després de la detenció per reparar-ho,
però no importa el que faci,
no puc desfer el terrible mal que he causat.
Intentar ajudar a identificar les restes ha estat el millor que he pogut fer.
Però no és gairebé res.
Em sento molt malament pel que he fet a aquestes famílies
i entenc la seva ràbia.
Sé que estaré a la presó el que em queda de vida.
Som fora del Tribunal del comtat de Milwaukee,
on fa uns moments, el jutge Laurence Gram
ha condemnat l'assassí en sèrie Jeffrey Dahmer a quinze cadenes perpètues,
una cadena perpètua per a cada persona que ha matat.
Et trobes bé, mare?
Sí, estic bé.
Per fi hem enxampat aquest malparit. Per fi.
I no sortirà mai més.
Suposo que em toca el que em mereixo, oi?
Fill.
- Tranquil, pare. - Sí.
Ho hem intentat.
Ja sé que tenim poc temps i t'haig de dir una cosa.
He estat pensant de totes les maneres
qui és el responsable de tot això,
culpant a tothom menys a mi mateix.
I jo soc el culpable.
- No ho diguis. - Estimat…
Calla, Jeff. Escolta'm si us plau.
Soc jo. Jo t'ho he fet això.
Tot allò dels animals morts, no ho hauria d'haver fet.
No t'ho hauria d'haver ensenyat a fer.
I les teves fantasies sobre matar gent i tot allò,
t'hauria d'haver fet sentir que m'ho podies explicar.
Ho entens?
Perquè jo tenia els mateixos sentiments.
I et vaig passar aquesta part de mi.
I mai vaig ajudar-te prou quan ho necessitaves.
Quan vas anar a presó, vaig escriure al jutge.
Vaig dir que necessitaves ajuda, així ho creia,
però això va ser tot, i no era prou. I…
No he estat un bon pare.
Perquè tampoc he estat un bon marit.
I tu no et podies sentir segur.
Et vaig deixar sol.
No em puc creure que et vaig deixar sol.
Ho sento molt que et vaig deixar sol.
Ja és hora.
Mai m'ho perdonaré.
No et tornaré a deixar mai més.
T'ho prometo, fill. T'ho compensaré.
Et visitaré cada setmana i et trucaré.
Fa temps que sé que aquest dia havia d'arribar.
Hi ha tantes coses que necessito dir.
Però em resulta impossible expressar-ho amb paraules
perquè tot és horrible.
Les paraules no poden expressar el dolor que sento.
Quan intento assumir la responsabilitat del paper que he jugat en tot això,
és senzillament massa dolorós fer-ho.
Però negar que hagi tingut part en tot això
és un consol que no em puc permetre.
Perquè sé que no és veritat.
Et vaig fallar, Jeff,
i em sap greu no ser la mare que necessitaves.
I ja no estic disposada a viure amb aquesta culpa.
A totes les víctimes d'en Jeff,
no puc expressar-vos la magnitud del meu penediment.
Per això no té sentit ni intentar-ho.
Al meu fill, David, perdona'm si us plau.
Has pogut sortir-ne per sobre de tot això,
i ho sento, però jo no puc.
Us estimo a tu i al teu germà.
He fet tot el que he pogut.
Amor.
Un moment, estic enmig d'un capítol.
Quan en Jeff era…
Recordes el Nadal quan en Jeff era a l'exèrcit?
Sí, però…
Un moment.
Com no podia saber que escriure un llibre
era el que havia d'haver fet abans?
Crec que tinc un talent.
Lionel, acabo de parlar amb en David.
La Joyce es troba bé.
Però ha dit que ha intentat suïcidar-se.
Mare meva.
I es troba bé?
Sí.
Bé.
Li trucaré.
Gràcies, nois.
Estem contents de tornar al cos.
Gràcies pel vostre suport.
Significa molt i…
és bo saber que algú et cobreix les espatlles.
- I tant! - Sí.
- Gràcies. - Moltes gràcies.
- M'alegro de veure'l. Com està? - Bobby!
Alcalde, li agraeixo la trucada.
Sí, jo també.
Què ha passat?
Els dos policies que van escortar el noi Konerak a casa d'en Jeffrey Dahmer,
acaben de reincorporar-se.
Què?
Un petit càstig i ja està?
L'alcalde ha dit que recorreran la decisió.
I si no funciona?
Doncs…
tornarem a lluitar.
Lluitarem de nou.
Tornarem a lluitar.
Subtítols: Sabina Pujol