СЕРІАЛ NETFLIX
Ні.
Можна його побачити?
Цього разу я таки наробив дурниць, так?
-Вибач, тату. -Ні, усе гаразд.
Усе добре. Добре.
Сідай.
Бо ми…
Я мушу…
Ми…
Не знаю, із чого почати.
Як там бабуся?
Добре.
Переказує вітання.
Гаразд.
Ти полагодив кондиціонер?
Не знаю, що сказати.
Добре.
Ну…
я теж.
Я не знав, що ти настільки хворий.
Тобі потрібна допомога.
Добре.
Ні, тобто…
Допомога спеціаліста.
Бо
я думаю, що тебе можна лікувати.
Знаєш що? Бо я…
Я мушу мати надію, що тобі стане краще.
Бо я…
Я намагаюся зрозуміти, як це сталося.
Бо я тебе таким не виховував.
Так.
То чому ти…
Чому ти це робив?
Не знаю.
Гаразд. Ну, це не допоможе.
-Вибач. -Джеффе…
Не треба вибачатися.
Я маю знати чому.
Слід нести відповідальність.
За те, що ти зробив сім'ї, бабусі, Шарі й мені.
Тобто ти…
Ти хоч знаєш, як це почалося?
Не знаю.
Я про це думав.
Багато.
Розумієш?
Колись я…
Ну…
Пам'ятаєш, як ти брав мене на пошуки падалі,
і ми різали трупи?
Ні-ні.
Не звинувачуй у цьому мене, ні.
Добре.
Я не винен.
Я цього не робив.
-Я був тобі хорошим татом. -Я знаю.
Я…
Що?
Я виявив турботу до сина, який проявив інтерес до чогось.
Усе добре, тату.
Я не вчив тебе робити те, що ти робив.
-Ні. -Чуєш?
Добре.
Я цього не робив!
Це Джойс Дамер!
-Ходімо. -Ось вона!
-Пані Дамер! -Питання про вашого сина Джеффрі!
Що скажете про злочини, у яких його звинувачують?
-Дайте спокій. -Чому ваш син їв людей?
Чому нападав на чорних ґеїв і латиносів?
Відчепіться, кажу!
Я не Дамер!
Дякую.
Айзек Річардс?
Так?
Я Джойс Флінт.
У мене результати вашого тесту на ВІЛ.
Негативний.
Господи.
Пані, чому ви плачете?
Просто…
Я щаслива, що вам не треба повідомляти мамі погані новини.
Коханий?
Лайонеле, що ти робиш?
Я просто… Я рано прокинувся.
Ти не лягав.
Вибач, що ти сказала?
Коханий…
нам треба поговорити.
Ти маєш спати. Це нездорово.
Мій графік зовсім збився.
Використовуй цей час для відпочинку.
Я не можу відпочивати.
Тоді треба сходити до лікаря, щоб виписав снодійне.
Бо п'ять ночей поспіль без сну — це нездорово.
Аякже, пігулки. Саме це потрібно цій сім'ї.
Ти знаєш, що все почалося з пігулок. Ти це знаєш.
Заспокойся.
Знаєш, скільки таблеток вона приймала, коли була ним вагітна? Тисячі.
Снодійне, заспокійливе, ліки від нападів.
Вона не дала йому шансу.
Не можна звинувачувати в цьому Джойс.
Можна, бляха!
Бо це вона винна!
Вона не була мамою!
Вона його й на руках не тримала.
-Припини кричати! -Вона його до всирачки лякала!
А потім просто пішла!
Сіла в машину й поїхала,
і залишила дитину в будинку на все літо.
А де ти був того літа, Лайонеле?
Боже… Ні, пробач. Я не це мала на увазі.
Ми в цьому разом.
Треба було провідати його. Я не провідував.
Але ти не знав!
У нього мої гени, Шарі. Половина хлопця — це я.
І я…
У мене були такі думки, як у нього.
Колись.
Я колись
робив вибухівку.
Я брав феєрверки й прив'язував до них солдатика.
Якось я приніс саморобну бомбу до школи
й викинув її з клятого вікна.
Коханий, це не те саме.
Ні. Ні, послухай.
У мене теж були такі фантазії.
По сусідству жила одна дівчинка.
І я намагався її загіпнотизувати, бо…
Не знаю.
Хотів змусити її робити те, що хочу я.
Я сидів у церкві…
і думав, як це — вбити когось.
І мені якийсь час снилися кошмари.
Але не про те, як я
вбиваю, а про те, як я вже вбив.
Наче я знав, що когось убив, і не знав, що робити.
Але ти не вбивав.
З твоїми генами все гаразд, коханий.
Поглянь на Девіда.
У нього половина твоєї ДНК, і він нормальний.
Хіба не так?
-Так. -Так.
Пане, туди не можна. Вам туди не можна!
Джеффе! Він, мабуть, спить нагорі. Ще так рано!
-Облиште її. -Сюди не можна.
-Це моя мама. -Виведіть його.
-Ви її лякаєте. Ви не маєте права. -Це місце злочину.
Ваш син убивав людей у цьому домі.
-Зрозуміло? -Ви маєте…
Він співпрацює з нами. Розумієте?
У неї деменція. У неї може бути зрив.
Джеффе! Спустися.
-Пане? -Дозвольте відвести її в кімнату.
Ми вас не турбуватимемо. Будь ласка. Ходімо, ма.
Ось королева.
Лайонеле?
О так.
Добре.
Твій хід, ма.
Сьогодні місто Мілвокі страждає.
Жахливі злочини Джеффрі Дамера не просто шокували націю.
Вони завдали болю
і нанесли страшної рани цій громаді.
ДАМЕР — ЗЛО ВИМАГАЄМО СПРАВЕДЛИВОСТІ
Дехто питав мене:
«Преподобний, чому ви їдете в Мілвокі?»
Дамера спіймали.
Хіба ви не сієте розбрат?»
Таким людям я кажу:
«Я прийшов не для того, щоб сіяти розбрат, —
я закликаю до відповідальності».
Злочини Дамера були скоєні не у вакуумі.
Багато людей, зокрема служителі закону, заплющували очі,
саме тому він міг робити те, що робив, так довго.
Але, на щастя, у вас сильний лідер —
шеф поліції Арреола.
Шеф сказав, що планує ретельне розслідування,
що саме пішло не так,
особливо в тому інциденті з хлопчиком,
Конераком Синтасомфоном.
Та скажу вам так.
Нам не достатньо просто слів,
слів утіхи.
-Так! -Правда!
Такі слова, як «зцілення»,
«спокій»,
«зближення».
Усі ці кодові слова означають лише одне.
«Забудьмо про це».
Це нас не задовольнить.
Ми не заспокоїмося, аж поки не перестануть існувати передумови,
які дозволяють такому, як Джеффрі Дамер,
убивати 17 молодих людей, багато з яких темношкірі.
Ми не заспокоїмося, доки справедливість не запанує
для всіх жителів цього міста.
Ми не заспокоїмося, доки порожні слова не зміняться рішучими діями!
Ми не заспокоїмося!
Нечесно. Ви не можете нас відсторонити.
-Ми не зробили нічого поганого. -Ні?
Ви повернули неповнолітнього хлопця серійному вбивці, який його вбив.
Ви не перевірили його особу чи вік.
Ви проігнорували свідків. Не перевірили Дамера.
Ми не бачили в цьому необхідності.
Бо тоді б знали, що Дамер на умовному за розбещення дітей.
Малий був схожий на дорослого.
Ми думали, що це особиста справа.
І тому після інциденту треба було «вивести воші».
Це ви сказали диспетчеру. Є запис.
Це був жарт.
А ще Ґленда Клівленд, сусідка Дамера.
Вона стверджує, що багато разів дзвонила,
але ви її ігнорували.
На чиєму ви боці?
Справа не в боці. Ви облажалися.
На мене тиснуть.
Мені в спину дихають мер, громада, Джессі Джексон, уся клята країна.
-Я маю щось зробити. -Ви наш шеф.
Ви маєте нас захищати.
Вам дадуть оплачувану відпустку, доки не завершиться розслідування,
потім приймемо остаточне рішення.
Знаєте що? Представники профспілки виступлять проти.
Ви нас не звільните. Повірте.
Ми будемо тут і після вас.
Ви думали, що Джеффрі Дамер вас з'їсть?
Так.
ТРЕЙСІ ЕДВАРДС УТІК ВІД ДЖЕФФРІ ДАМЕРА
Думав.
Казав, що з'їсть моє серце.
Який жах.
Його звати Трейсі Едвардс,
чоловік, що мало не став останньою жертвою Джеффрі Дамера.
Дякую, що розповіли свою історію.
Наступний гість — друг дитинства Джеффрі Дамера,
який погодився прийти на шоу анонімно.
Він розповість свою історію, ексклюзивно для «Геральдо».
Називатимемо його Ніком.
Дякую, що прийшли.
Дякую, що запросили.
У вас були сексуальні стосунки з Джеффрі Дамером.
Як ви познайомилися?
-Працювали над шкільним альбомом. -Джеффа там не було.
І де був секс?
У його домі.
Ви знайомі з його родиною?
О, так, у нього була мачуха…
Наче зі самого пекла, увесь час на нього кричала…
Це все брехня.
Це друга дружина Лайонела Дамера, Шарі.
І він сказав мені,
він сказав,
що його розбещував батько.
Я цього не дивитимуся.
Ніку, Джеффрі Дамер сказав…
Це неправда, Лайонеле.
Ні, це неправда! Це все неправда!
Коханий, що ти зробиш?
Не знаю.
Треба щось робити.
Що?
«НЬЮЗВІК» ДЖЕФФРІ ДАМЕР
Ти на обкладинці журналів «Ньюзвік» і «Піпл».
ЖАХ У МІЛВОКІ ВИКРИТО СЕРІЙНОГО ВБИВЦЮ
Ого.
Ясно.
Можна їх узяти? Просто почитати?
Ні, не можна.
Що там написано?
Що написано? Джеффе, це погано.
Кажуть, ти канібал з Мілвокі.
Тебе хочуть убити. Бажають тобі смерті.
Добре. Я теж цього хочу.
Ні, не хочеш.
У Вісконсині немає смертної кари.
Але її хочуть повернути через мене, так?
Ні, Джеффе, викинь це з голови. Ні.
Слухай,
нікому не стане легше,
якщо ти решту життя пробудеш у тюрмі.
Ясно? Тобі потрібна допомога.
Є лише один спосіб зробити це.
Саме так.
Щоб тобі надали допомогу, щоб це зрозуміти,
ми маємо переконати суддю, що ти божевільний.
Але я не божевільний.
Бодай під час убивств.
-Ні, це теж неправда. -Облиш, Джеффе.
Ти вбивав людей, ти їх різав.
Займався з ними сексом.
Ти зупиняв розчленування, щоб помастурбувати.
Але це не божевілля. Це наче потяг.
Гаразд, у тебе був потяг,
тобто ти не міг зупинитися.
Так, Джеффе. Визнай.
Ти говорив про демона… Ти казав, що ти одержимий.
Ти казав, що прокидався і не пам'ятав, що робив.
Бо я був п'яний, тату.
Тому я і не пам'ятав.
Але я знав, що робив.
Не хотів, але…
не міг втриматися.
Я не божевільний.
Ні. Джеффе, ні.
Ти не скажеш цього в суді. Ти просто… Ні.
Бо…
ми дещо знайшли, ясно?
Юридичний прецедент.
Є попередня справа, яка дуже схожа на твою.
Неподалік звідси.
Той хлопець робив дещо дуже схоже.
Це було давно, ще коли я був малим.
Це було в Плейнфілді.
-16 листопада 1957 року. -П'ятдесят сьомого.
Зникла власниця крамниці.
Ніхто не знав, де вона.
Її син розповів поліції, що чоловік на ім'я Ед Ґін
був там напередодні ввечері.
Вони пішли до нього додому.
Нікого не було.
Вони обійшли дім і знайшли комору.
Господи…
Боже милостивий.
Там було тіло жінки,
порізане, звисало на кроквах.
Його заарештували.
Він не казав ані слова.
Протягом 30 годин він просто сидів.
Нарешті заговорив.
Я хочу яблучний пиріг
і шматочок сиру.
Тоді все розповів.
Його дім обшукали.
Знайшли голову жінки в мішку
й повсюди частини тіл.
Миски з людських черепів.
Черепи були по кутах ліжка.
Він оббив стільці
людською шкірою.
І як і ти,
Джеффе, ти казав,
що намагався викопати тіло.
Так, лише раз.
Виявляється, цей хлопець
робив це 30, 40 разів, викопував тіла.
Ого.
Перевірили труни. Вони були порожні.
Він був у якомусь заціпенінні, коли робив це все,
а потім прокидався і не міг згадати, що сталося.
Він мав секс із тілами, які викопав?
Гаразд. Джеффе, Ед Ґін…
Він теж убив багатьох людей. Цього не заперечиш.
Але він зробив заяву, що не визнає провини
через божевілля, і не провів решту життя у в'язниці.
Він провів решту життя в лікарні, отримуючи необхідну психіатричну допомогу.
Розумієш?
Ми можемо зробити те саме для тебе.
Звучить знайомо.
Що?
Я читав про нього.
Здається, у коміксах.
Вибач. Ти сказав, у коміксах?
Так, здається у «Віерд тейлс».
Моторошне видовище.
Я пам'ятаю обкладинку.
Клятий комікс.
Тепер ми знаємо, де корінь зла. Уся культура.
-Так. -Хто пише такі комікси?
-Це щось… -Пане Дамер.
Зрозумійте, наскільки важко представляти такого, як Джефф.
Ми мусимо зосередитися.
Наполягаємо на божевіллі.
І все одно доведеться іти в суд?
Так, це буде наша лінія захисту.
Ми не заперечуватимемо жахіття вбивств. Вони жахливі.
Це допоможе нашій справі.
Присяжні вирішили,
що пан Дамер був при здоровому глузді
і не визнаний неосудним
за всіма 15 вбивствами
першого ступеня, у яких він зізнався.
Сім'ї його жертв можуть бути спокійні:
його ув'язнять.
Суд оголошує перерву до понеділка,
тоді члени родин жертв матимуть змогу
виступити зі свідченнями в суді.
І підсудному дадуть можливість зробити заяву до винесення вироку.
Суд відкладається до 9:00 понеділка.
Оце і все? Так? Ти йдеш?
А що я маю сказати?
Хочу, щоб ти взяла на себе відповідальність.
Лайонеле.
-Відповідальність? Що це означає? -Саме це.
Кажеш, що це я винна?
Ні, не каже.
Зараз у всьому звинувачують мене.
Читала, що про мене кажуть?
А ти й слова не сказала про жахливу брехню, яку про мене поширюють.
Я не знаю, що ти робив із ним, коли мене не було.
Та ти що?
То це я з ним зробила?
Я не винна, виродку!
Ніхто не винен.
Я винна, що ви з ним різали падаль
у довбаному гаражі, Лайонеле?
Так, іди, Джойс. Так само, як пішла від сина.
Лайонеле.
Ти досі приймаєш пігулки? Скільки, курва? Га?
Лайонеле! Припини!
Досить.
Так, вибач. Боже, пробач.
-Вибач. -Усе гаразд.
Мені дуже шкода.
Чим можу допомогти?
Пані Стротер?
Так.
-Я Джойс Флінт. Я… -Я знаю, хто ви.
Ваша дочка Дороті, мама Кертіса, вдома?
Ні. Чого ви хочете, пані Флінт?
По-перше, дозвольте сказати,
що мені дуже прикро, що так сталося.
За те, що мій син
зробив з вашим онуком Кертісом.
Я розумію, що нічого не можу сказати.
Це непростимо.
Навіщо ви прийшли, пані Флінт?
Я прийшла сюди,
бо хотіла поговорити з вами чи вашою дочкою
як мати.
Щоб спитати, чи…
чи хтось із вас захоче
сказати щось завтра в суді
від імені Джеффа?
Від імені Джеффа?
Щоб суддя міг відправити його до психлікарні,
а не до в'язниці.
Хочете, щоб ми пробачили вашому сину?
Попросили суддю пробачити йому?
Ні.
Я співчуваю вам, пані.
Справді.
Ви хочете, щоб вашу правду, як матері, почули, я розумію.
Але, може, настав час почути правду інших.
Розумієте?
Послухаємо першу заяву.
Ми із сім'єю приїхали в цю країну на човні.
Ми були бідні, але повні надії.
Американська мрія.
Ми вірили в американську мрію.
Але зараз ми живемо в кошмарі.
І все через Джеффрі Дамера.
Він забрав у нас сина, Конерака.
Він позбавив нас мрії.
Мене звати Ширлі Х'юс, я мама Тоні Х'юса.
Я хочу сказати Джеффрі Дамеру,
що він не знає, що таке біль, втрата,
не знає, у якому стані перебуває наша сім'я через нього.
Але я б хотіла зачитати вірш, який написав друг мого сина.
«Чому нападаєш на мене, Джеффрі?
Я вважав тебе другом
Чому я жертва у твоєму жорстокому світі?
Сльози стікають по моєму обличчю
Кожна сльоза — крик про поміч, я хочу жити
Що я тобі зробив?
Що ти став таким маніяком, дияволом?»
Чому це сталося з такою людиною, як Едді?
Він так багато давав, а просив так мало.
Він хотів лише шансу бути собою.
Коли ти вбив мого брата,
ти вбив
моїх маму й тата.
Благаю, Ваша честь,
не дайте цьому чоловіку знову вийти на вулиці й побачити сонце.
Доброго ранку.
Мене звати Дональд Брейдгофт.
Я…
Представляю Брейдгофтів.
У нашій сім'ї була любов.
Моя мама народила п'ятеро дітей.
Ми втратили…
Він знищив дитину сім'ї.
Твоє місце в пеклі!
Я люблю цей світ.
Ви добре попрацювали.
Я вам щиро вдячний, хвала Господу.
У мене багато сил.
Дякую всім.
Боже, благослови Америку.
Я більше ніколи не скажу йому, що люблю.
Ти забрав у моєї мами найстаршого внука.
І цього я ніколи тобі не пробачу.
«Мамо, я пішов
Знаю, дракон пронизує твоє серце Вдень і вночі
Але я неподалік
Два пальці й великий палець
Означають «люблю» мовою жестів
Коли, мамо, плакатимеш
Залиш одну сльозу на підвіконні
Я проходитиму повз і залишу тобі свою
І тоді я завжди буду з тобою
Два пальці й великий палець
Твій син, Тоні»
Мене звати Рита Ізбелл,
я старша сестра Еррола Ліндсі.
Дже… Хай як тебе звати, Сатано.
Я розлючена!
Так ти поводишся, коли втрачаєш контроль?!
Я не хочу, щоб мама знову проходила через це!
Ніколи, Джеффрі!
Джеффрі, ненавиджу тебе, виродку!
Ненавиджу тебе!
Ось це втрата контролю!
Не зв'язуйся, бляха, зі мною! Я тебе вб'ю!
Поглянь на мене! Глянь на мене, виродку!
Пане Дамер, перш ніж я оголошу вирок,
ви хочете зачитати заяву?
Так, Ваша честь.
Ваша честь, усе скінчено.
Я не прагнув вийти на волю.
Я ніколи не хотів волі.
Чесно кажучи, я бажав собі смерті.
Я лише хотів розказати світові, що я зробив це
не через ненависть.
Я нікого не ненавидів.
Я знав, що я хворий чи злий, або і одне, і друге.
Тепер я вірю, що хворий.
Лікарі розповіли мені про мою хворобу,
і я знайшов спокій.
Я знаю, скільки шкоди заподіяв,
і я намагався зробити все, що міг після арешту, щоб загладити провину.
Але що б я не робив,
я не виправлю страшної шкоди, якої завдав.
Я міг лише допомогти ідентифікувати останки жертв.
Це практично нічого.
Мені дуже шкода, що я зробив з тими бідними сім'ями,
і я розумію їхній праведний гнів.
Я знаю, що сидітиму у в'язниці до кінця життя…
Ми поруч із судом округу Мілвокі,
де суддя Лоуренс Ґрем
щойно засудив серійного вбивцю Джеффрі Дамера до 15 довічних термінів,
по одному довічному терміну за кожного вбитого.
Усе добре, ма?
Так, усе добре.
Ми покарали покидька. Покарали.
І він ніколи не вийде.
Гадаю, я отримаю те, на що заслуговую.
Сину.
-Усе добре, тату. -Так.
Ми зробили, що могли.
Я знаю, що в нас лише кілька хвилин, тож я маю тобі дещо сказати.
Я все думав,
хто винен у всьому цьому.
Звинувачував усіх, окрім себе.
І це я. Це я винен.
-Не кажи так. -Коханий…
Помовч, Джеффе. Будь ласка, послухай мене.
Це я. Я це з тобою зробив.
Ці мертві тварини — не треба було цього робити.
Не треба було вчити тебе.
І твої фантазії про вбивство людей —
я мав зробити так, щоб ти міг розповісти мені про це.
Розумієш?
Бо в мене були такі самі почуття.
І це передалося тобі.
Я ніколи тобі не допомагав, коли ти цього потребував.
Коли тебе посадили, я написав листа судді.
Сказав: «Сину потрібна допомога».
Але так усе й залишив, а цього було замало, і…
Я був поганим батьком.
Бо був поганим чоловіком.
І ти не почувався в безпеці.
Я залишив тебе самого.
Не віриться, що я це зробив.
Вибач, що покинув тебе.
Час іти.
І я ніколи собі не пробачу.
Але я тебе більше не покину.
Обіцяю. Я спокутую свою провину.
Я відвідуватиму тебе щотижня і дзвонитиму.
Я вже давно знала, що це трапиться.
Мені стільки всього треба сказати.
Але це неможливо передати словами,
бо все це так жахливо.
Словами не передати глибини мого горя.
Коли я намагаюся взяти на себе відповідальність за все це,
це дуже боляче.
Але я не можу заперечувати,
що брала в цьому участь.
Бо знаю, що це неправда.
Я підвела тебе, Джеффе,
і мені шкода, що я була не такою мамою, якої ти потребував.
І я більше не хочу жити із цієї провиною.
Усім жертвам Джеффа,
словами не описати, як мені жаль.
Тому безглуздо навіть намагатися.
Моєму сину Девіду, пробач мені.
Ти зміг піднятися над усім цим,
і мені шкода, що я не можу.
Я люблю тебе й твого брата.
Я намагалася.
Коханий…
Зачекай. Допишу розділ.
Коли Джефф був…
Пам'ятаєш Різдво, коли Джефф пішов до армії?
Так, але…
Хвилинку.
Як я не здогадався, що мені вже давно
варто було писати книги?
Гадаю, у мене талант.
Я щойно розмовляла з Девідом.
З нею все гаразд.
Але він сказав, що Джойс намагалася вбити себе.
Господи.
З нею все добре?
Так.
Добре.
Я йому подзвоню.
Дякуємо.
Ми раді знову повернутися до роботи.
Дякую за підтримку.
Це дуже важливо.
Приємно знати, що хтось тебе підтримує.
-Так! -Так!
-Дякую. -Дякую.
-Радий вас бачити. Як ви? -Боббі!
Дякую за дзвінок, мере.
Так, мені теж.
Що сталося?
Ті двоє копів, які відпустили хлопця Конерака до Джеффрі Дамера —
їх щойно поновили на роботі.
Що?
Пожурили й досить, так?
Мер сказав, що оскаржуватиме рішення.
А якщо не вдасться?
Тоді…
готуватимемося до бою.
І до наступного.
Переклад субтитрів: Наталя Ковалишин