‎UN SERIAL NETFLIX
‎Nu.
‎Pot să-l văd?
‎Cred că am făcut-o lată de data asta.
‎- Scuze, tată. ‎- E în regulă.
‎E în ordine.
‎Ia loc!
‎Pentru că avem…
‎Trebuie să…
‎Noi…
‎Nu știu cum să încep.
‎Ce face bunica?
‎E bine.
‎Îți transmite salutări.
‎Bine.
‎Ai reușit să repari aerul condiționat?
‎Nu știu ce să zic.
‎Bine.
‎Ei bine…
‎nici eu.
‎Nu mi-am dat seama cât de bolnav ești.
‎Ai nevoie de ajutor.
‎Bine.
‎Nu, adică…
‎de la un profesionist.
‎Fiindcă… eu tot cred că poți fi vindecat.
‎Înțelegi? Fiindcă…
‎Trebuie să sper că te poți face bine.
‎Fiindcă…
‎Încerc să înțeleg ‎cum s-au întâmplat toate astea.
‎Pentru că nu te-am crescut să fii așa.
‎Da.
‎De ce crezi că ai…
‎De ce ai făcut asta?
‎Nu știu.
‎Bine, dar, vezi tu, asta nu e de-ajuns.
‎- Îmi pare rău. ‎- Jeff, ascultă!
‎Nu vreau să-ți ceri scuze.
‎Trebuie să înțeleg de ce.
‎Pentru că trebuie ‎să-ți asumi responsabilitatea.
‎Pentru ce ai făcut familiei, ‎bunicii, lui Shari și mie.
‎Adică…
‎Ai idee cum a început totul?
‎Nu știu.
‎M-am gândit și eu la asta.
‎Mult.
‎Înțelegi?
‎Obișnuiam să…
‎Ei bine…
‎Ții minte când mergeam ‎să găsim animale lovite de mașini
‎și le tranșam?
‎Nu!
‎Nu poți să-mi pasezi mie răspunderea.
‎Bine.
‎Nu e vina mea!
‎Nu eu am făcut asta.
‎- Ți-am fost un tată bun. ‎- Știu.
‎Eu…
‎Ce?
‎Petreceam timp cu fiul meu, ‎care era interesat de ceva.
‎E-n regulă, tată.
‎Nu te-am învățat eu să faci ce ai făcut.
‎- Așa e. ‎- Mă auzi?
‎Bine.
‎Nu eu am făcut asta!
‎E Joyce Dahmer!
‎- Să mergem! ‎- Uite-o!
‎Dnă Dahmer!
‎Putem vorbi despre fiul dvs., Jeffrey?
‎Ce credeți de crimele de care e acuzat?
‎- Lăsați-mă! ‎- De ce mânca oameni?
‎De ce viza bărbați gay ‎de culoare sau latino?
‎Lăsați-mă în pace!
‎Numele meu nu e Dahmer!
‎Mulțumesc.
‎- Isaac Richards? ‎- Da.
‎Eu sunt Joyce Flint.
‎Am rezultatele testului tău HIV.
‎Negativ.
‎Iisuse!
‎Doamnă, de ce plângeți?
‎E vorba de…
‎Mă bucur că nu trebuie ‎să-i dai mamei tale vești proaste.
‎Dragule?
‎Lionel, ce faci?
‎M-am trezit devreme.
‎Nici nu te-ai culcat.
‎Scuze, ce ai zis?
‎Dragul meu,
‎trebuie să vorbim.
‎Trebuie să dormi. Nu e sănătos ce faci.
‎Programul meu e dat peste cap.
‎Ar trebui să folosești această perioadă ‎doar ca să te odihnești.
‎Nu mă pot odihni, Shari.
‎Trebuie să mergem la doctor, ‎ca să-ți dea somnifere.
‎Nu e sănătos ‎să nu dormi cinci nopți la rând.
‎Da, mai multe pastile, ‎asta lipsește familiei ăsteia.
‎Știi bine ‎că totul a început de la pastile.
‎Liniștește-te!
‎Câte pastile lua maică-sa ‎când era însărcinată cu el? Mii!
‎Somnifere, sedative, ‎medicamente pentru convulsii.
‎Nu i-a dat nicio șansă.
‎Nu poți da vina pe Joyce pentru asta.
‎Ba pot, ce pizda mă-sii!
‎Pentru că e vina ei!
‎Nu i-a fost mamă!
‎Nici în brațe nu l-a ținut!
‎- Nu mai țipa! ‎- Îl speria de împietrea!
‎Și apoi a plecat!
‎S-a urcat în mașină, a plecat
‎și l-a lăsat pe copil ‎singur în casă toată vara.
‎Tu unde ai fost toată vara aia, Lionel?
‎Doamne, îmi pare rău! ‎N-am vrut să spun asta.
‎Suntem implicați amândoi acum!
‎Trebuia să văd ce mai face. ‎N-am făcut asta.
‎Dar nu știai!
‎Are genele mele, Shari. ‎Eu sunt jumătate din acel băiat.
‎Iar eu…
‎Am avut gânduri asemănătoare, cred.
‎Demult.
‎Pe vremuri,
‎încercam să fac explozibili.
‎Luam batoane de artificii ‎și legam soldăței de ele.
‎Într-o zi, am adus la școală ‎o bombă artizanală.
‎Și am aruncat-o pe fereastră, ‎Doamne ferește!
‎Dar nu e același lucru.
‎Nu! Nu, ascultă-mă!
‎Cred că am avut și fantezii ca ale lui.
‎Cunoșteam o fată ‎care locuia în cartierul nostru.
‎Am încercat s-o hipnotizez ca să…
‎Nu știu.
‎Ca să o fac să facă orice voiam.
‎Stăteam pe bancă la biserică…
‎și mă gândeam ‎cum ar fi să ucid pe cineva.
‎Am avut coșmaruri o vreme, ‎în legătură cu asta.
‎Dar nu erau ‎despre cum aș ucide pe cineva,
‎ci despre cum mă simțeam ‎după ce deja omorâsem pe cineva.
‎Știind că am ucis pe cineva ‎și neștiind ce să fac mai departe.
‎Dar n-ai făcut-o.
‎Nu e nimic în neregulă cu genele tale.
‎Uită-te la David!
‎Are jumătate din ADN-ul tău ‎și e un copil frumos și normal.
‎Nu crezi?
‎- Da. ‎- Da.
‎Domnule, nu aveți voie aici. ‎Nu puteți intra acolo!
‎Jeff! Probabil încă doarme. ‎E prea devreme!
‎- Lăsați-o! ‎- Nu aveți voie aici.
‎- E mama mea. ‎- Scoateți-l!
‎- O speriați, nu aveți dreptul. ‎- E locul crimei.
‎Fiul dvs. a ucis oameni în casa asta.
‎- Înțelegeți? ‎- Nu aveți…
‎El cooperează cu noi. Știți asta?
‎Mama are demență. ‎Dacă dați buzna, poate suferi o criză.
‎Jeff! Coboară!
‎- Domnule? ‎- Vă rog, lăsați-mă s-o duc în camera ei.
‎Apoi puteți face orice. ‎Vă rog! Haide, mamă!
‎Uite dama!
‎Lionel?
‎Da.
‎Bine.
‎E rândul tău, mamă.
‎Azi, orașul Milwaukee e în suferință.
‎Crimele oribile ale lui Jeffrey Dahmer ‎nu doar că au șocat țara.
‎Au provocat o rană dureroasă ‎și devastatoare acestei comunități.
‎DAHMER E RĂUL ÎNTRUCHIPAT. ‎ORAȘUL VREA DREPTATE.
‎Unii oameni m-au întrebat:
‎„De ce mergeți în Milwaukee, dle reverend?
‎Dahmer a fost prins.
‎Nu vei stârni mai multă dezbinare?”
‎Acelor oameni, le răspund:
‎„Am venit aici ‎nu pentru a stârni dezbinare,
‎ci pentru a cere responsabilizare.”
‎Crimele lui Dahmer ‎nu au fost comise din senin.
‎Mulți oameni, ‎inclusiv oameni ai legii, au închis ochii,
‎și, tocmai de aceea, ‎a putut face ce a făcut atâta timp.
‎Dar aveți noroc cu un lider veritabil, ‎cum e Șeful Poliției Milwaukee, Arreola.
‎Mi-a comunicat intenția ‎de a lansa o anchetă amănunțită
‎cu privire la greșelile făcute, ‎mai ales la incidentul cu acel băiat,
‎Konerak Sinthasomphone.
‎Dar voi fi franc.
‎Nu vom fi mulțumiți ‎doar cu vorbe liniștitoare.
‎- Așa! ‎- Da, spune-le!
‎Cuvinte precum „vindecare”,
‎„liniștire”,
‎„comuniune”.
‎Acestea sunt cuvinte codificate, ‎care înseamnă același lucru.
‎„Hai să ascundem rahatul sub preș!”
‎Nu ne vom mulțumi cu asta.
‎Nu ne vom opri ‎până nu vor mai exista condițiile
‎care să permită cuiva ca Jeffrey Dahmer
‎să ucidă 17 tineri, ‎mulți dintre ei de culoare.
‎Nu ne vom opri până nu se va face dreptate
‎pentru toți cetățenii acestui oraș.
‎Nu ne vom opri până când cuvintele goale ‎nu vor fi înlocuite cu acțiune decisivă!
‎Nu ne vom opri!
‎Nu e corect. Nu ne puteți suspenda.
‎- N-am greșit cu nimic. ‎- Nimic?
‎Ați trimis un minor înapoi la un criminal.
‎care ulterior l-a ucis.
‎Nu i-ați verificat ‎nici identitatea, nici vârsta.
‎Ați ignorat martorii. ‎Nu l-ați verificat pe Dahmer.
‎Nu ni s-a părut că ar fi nevoie.
‎Ați fi aflat că era sub supraveghere ‎pentru molestare de minori.
‎Puștiul arăta ca un adult, bine?
‎Am crezut că e o ceartă domestică.
‎De asta trebuia ‎să faceți duș după incident.
‎Asta ați spus la dispecerat. ‎Avem înregistrarea.
‎A fost o glumă.
‎Și mai e Glenda Cleveland, ‎vecina lui Dahmer.
‎Susține că l-a reclamat întruna,
‎dar ați ignorat-o.
‎Cu cine țineți?
‎Nu e vorba de asta. Ați dat-o în bară.
‎Sunt încolțit.
‎Primarul, comunitatea, Jesse Jackson,
‎toată țara îmi răsuflă în ceafă.
‎- Trebuie să fac ceva. ‎- Sunteți șeful nostru.
‎Trebuie să ne susțineți.
‎Veți fi în concediu plătit ‎până când comisia termină ancheta,
‎după care vom decide.
‎Știți ceva? ‎Reprezentanții sindicatului se vor opune.
‎Nu ne puteți concedia, credeți-mă.
‎Noi vom fi aici ‎mult după ce veți fi plecat.
‎Credeai că Jeffrey Dahmer te va mânca?
‎Da.
‎Chiar credeam asta.
‎A zis că o să-mi mănânce inima.
‎Lucruri înfiorătoare.
‎Numele lui e Tracy Edwards,
‎cel care era să fie ‎ultima victimă a lui Jeffrey Dahmer.
‎Mulțumesc, Tracy, că ți-ai spus povestea.
‎Următorul invitat e ‎un prieten din copilărie al lui Jeff,
‎care a fost de acord să vină ‎cu condiția anonimității.
‎Urmează un material în exclusivitate.
‎O să-i zicem Nick.
‎Mulțumesc că ai venit.
‎Mulțumesc pentru invitație.
‎Înțeleg că ai avut ‎o relație sexuală cu Jeffrey Dahmer.
‎Cum l-ai cunoscut?
‎- Lucram împreună la anuarul liceului. ‎- Jeff n-a lucrat acolo.
‎Și unde a avut loc ‎această activitate sexuală?
‎În casa lui.
‎I-ai cunoscut familia?
‎Da, avea o mamă vitregă care era…
‎Era o zgripțuroaică, ‎țipa la el tot timpul…
‎Sunt minciuni.
‎A doua soție a lui Lionel Dahmer, Shari.
‎Și mi-a spus
‎că a fost molestat de către tatăl lui.
‎Nu mă mai uit la asta.
‎Nick, Jeffrey Dahmer a spus…
‎Nu e adevărat, Lionel.
‎Nu e adevărat! Sunt doar minciuni.
‎Dragul meu, ce poți face?
‎Nu știu ce pot face.
‎Dar trebuie să fac ceva.
‎Ce e?
‎Ești pe coperțile ‎Newsweek ‎și ‎People‎.
‎GROAZĂ ÎN MILWAUKEE ‎UN CRIMINAL ÎN SERIE E DESCOPERIT
‎Mamă!
‎Bine.
‎Crezi că le pot lua cu mine? ‎Ca să le citesc?
‎Nu poți.
‎Ce spun despre mine?
‎Ce spun? Nimic de bine, Jeff.
‎Ți se spune Canibalul din Milwaukee.
‎Oamenii vor să te omoare. Te vor mort.
‎Foarte bine. Și eu vreau asta.
‎Ba nu vrei asta.
‎Wisconsin nu are pedeapsa cu moartea.
‎Sunt discuții să fie reinstituită, ‎din cauza mea, nu?
‎Nu, Jeff, scoate-ți asta din cap! Nu.
‎Ascultă,
‎nimeni nu câștigă nimic
‎dacă-ți petreci restul vieții ‎în închisoare.
‎Înțelegi? Ai nevoie de ajutor.
‎Și există o singură cale de a face asta.
‎Da, așa e.
‎Ca să obții ajutor și ca să te înțelegem,
‎judecătorul trebuie convins ‎că ești nebun, Jeff.
‎Dar nu sunt nebun.
‎Atunci, la momentul crimelor.
‎- Nici atunci nu eram. ‎- Haide, Jeff!
‎Ai ucis oameni, i-ai tranșat.
‎Ai făcut sex cu ei.
‎Te opreai din dezmembrat ‎ca să te poți masturba.
‎Dar nu eram nebun. Era un fel de pornire.
‎Bine, deci aveai o pornire,
‎deci nu te puteai abține.
‎Da, Jeff, haide!
‎Ai vorbit despre diavol, ‎ai spus că ești posedat.
‎Și ai zis că te trezești ‎și nu-ți amintești ce ai făcut.
‎Fiindcă eram mort de beat, tată.
‎De asta nu-mi aminteam unele lucruri.
‎Dar știam ce fac.
‎Nu voiam, dar…
‎nu mă puteam abține.
‎Nu sunt nebun.
‎Jeff, nu.
‎N-o să spui asta la tribunal. ‎Să nu spui așa ceva.
‎Pentru că…
‎avem o strategie, bine?
‎Avem un precedent legal.
‎Există un caz asemănător cu al tău.
‎Nu departe de aici.
‎Ce a făcut tipul ăsta e foarte asemănător.
‎A fost acum mult timp, când eram copil.
‎În Plainfield.
‎- În 5 noiembrie 1957. ‎- Cincizeci și șapte.
‎Proprietara unei feronerii a dispărut. ‎Nimeni nu știa unde e.
‎Fiul ei a declarat Poliției ‎că un anume Ed Gein
‎fusese acolo cu o seară înainte.
‎Așa că l-au vizitat.
‎Nu era nimeni.
‎Au mers în spatele casei ‎și au găsit o magazie.
‎Doamne…
‎Iisuse Hristoase!
‎Și au găsit corpul femeii,
‎tranșat și atârnat de căpriori.
‎L-au arestat.
‎El n-a declarat absolut nimic.
‎Timp de 30 de ore, n-a scos o vorbă.
‎În final, a zis ceva.
‎Aș vrea o plăcintă cu mere
‎și o felie de brânză.
‎A început să vorbească.
‎I-au percheziționat casa.
‎Au găsit capul femeii ‎într-un sac de pânză
‎și bucăți de corp peste tot.
‎Boluri făcute din cranii de om.
‎Avea cranii pe picioarele patului.
‎Își tapițase scaunele
‎cu piele de om.
‎Și, la fel ca tine,
‎ai zis că ai încercat ‎să dezgropi un cadavru odată.
‎Doar o dată.
‎Se pare că tipul ăsta
‎a dezgropat 30, 40 de cadavre.
‎S-au uitat în sicrie. Erau goale.
‎Și intra într-un fel de transă ‎când făcea aceste lucruri,
‎apoi se trezea ‎și nu-și mai amintea ce se întâmplase.
‎A făcut sex cu cadavrele dezgropate?
‎Jeff, ascultă. Ed Gein…
‎Ideea e că și el a ucis mulți oameni, ‎bine? E un lucru dovedit.
‎Dar a pledat nevinovat
‎invocând nebunia ‎și n-a stat închis toată viața.
‎Și-a petrecut restul vieții ‎într-un spital,
‎cu ajutorul psihiatric necesar.
‎Înțelegi?
‎Putem face la fel pentru tine, Jeff.
‎Îmi sună cunoscut.
‎Ce anume?
‎Am citit despre el.
‎Cred că am citit o carte ‎de benzi desenate despre el.
‎Ai spus o carte de benzi desenate?
‎Da, una din seria ‎Weird Tales ‎sau așa ceva.
‎Chestii înfricoșătoare.
‎Îmi amintesc coperta.
‎O carte de benzi desenate.
‎Acum știm unde e vina, ‎întreaga cultură e de vină.
‎- Da. ‎- Cine scrie astfel de cărți?
‎- E ceva… ‎- Dle Dahmer!
‎Trebuie să înțelegeți cât de greu este ‎să reprezinți pe cineva ca Jeff.
‎Să rămânem concentrați!
‎Invocăm cu tărie motivul nebuniei.
‎Dacă facem asta, ‎mai trecem prin tot procesul?
‎Da, și nu vom contesta prea multe.
‎Nu vom susține ‎că crimele nu sunt oribile, fiindcă sunt.
‎Cred că ne ajută asta.
‎Juriul a stabilit că dl Dahmer era ‎în deplinătatea facultăților mintale
‎și nu poate fi considerat nebun
‎în privința celor 15 capete de acuzare
‎de crimă de gradul întâi,
‎ceea ce înseamnă ‎că familiile victimelor pot fi sigure
‎că el va fi închis.
‎Curtea se va reuni luni,
‎când membrii familiilor victimelor ‎vor putea da declarații în fața instanței.
‎Iar inculpatul va putea da ‎o declarație proprie înainte de sentință.
‎Curtea se reunește luni, ‎la ora 9:00 dimineața.
‎Asta e tot? Pleci deja?
‎Ce vrei să spun?
‎Aș vrea să-ți asumi responsabilitatea.
‎Lionel!
‎- Responsabilitatea? Cum adică? ‎- E clar ce înseamnă.
‎Adică e vina mea?
‎Nu asta spune.
‎În prezent, ‎eu sunt văzut vinovat pentru asta.
‎Ai citit ce spun despre mine?
‎N-am auzit nimic de la tine
‎în privința minciunilor despre mine.
‎Nu știu ce naiba făceai cu el ‎când nu eram acolo.
‎- Serios? ‎- Și spui că eu i-am făcut asta?
‎Nu e vina mea, nenorocitule!
‎Nu e vina nimănui.
‎Crezi că eu i-am făcut asta, ‎când cu tranșai mortăciuni cu el
‎în garajul ăla de căcat, Lionel?
‎Da, pleacă, Joyce! ‎Așa cum ai plecat de lângă fiul tău.
‎Lionel!
‎Încă mai iei pastilele alea? ‎Acum câte naibii mai iei?
‎Lionel! Încetează!
‎Încetează!
‎Bine, îmi pare rău. Doamne, iartă-mă!
‎- Îmi pare rău. ‎- E în ordine.
‎Îmi pare foarte rău.
‎Vă pot ajuta?
‎Dnă Straughter?
‎Da.
‎- Sunt Joyce Flint. Sunt… ‎- Știu cine sunteți.
‎Fiica dvs., Dorothy, e aici? ‎Mama lui Curtis?
‎Nu e. Ce doriți, dnă Flint?
‎Mai întâi, vreau să spun
‎cât de rău îmi pare ‎pentru ce s-a întâmplat.
‎Pentru ce i-a făcut fiul meu ‎nepotului dvs., Curtis.
‎Îmi dau seama ‎că nu pot spune nimic în apărarea lui.
‎E ceva de neiertat.
‎De ce ați venit aici, dnă Flint?
‎Am venit aici
‎fiindcă speram ‎să vorbesc cu dvs. sau cu fiica dvs.
‎ca între mame.
‎Să vă întreb dacă…
‎dacă ați fi dispuse
‎să spuneți ceva la tribunal mâine
‎în sprijinul lui Jeff.
‎În sprijinul lui Jeff?
‎Ca judecătorul ar putea considera ‎să-l trimită într-o instituție psihiatrică
‎și nu la închisoare.
‎Vrei să-ți iertăm fiul?
‎Să-i cerem judecătorului să-l ierte?
‎Nu!
‎Te înțeleg, doamnă.
‎Cu adevărat.
‎Vrei ca adevărul tău, ca mamă, ‎să fie auzit, înțeleg asta.
‎Dar poate că e timpul ‎să asculți adevărul altcuiva.
‎Înțelegi?
‎Să auzim prima declarație!
‎Eu și familia mea am venit ‎în această țară cu vaporul.
‎Eram săraci, dar încrezători.
‎În visul american.
‎Credeam în visul american.
‎Dar acum trăim un coșmar.
‎Și totul e din cauza lui Jeffrey Dahmer.
‎Ne-a lăsat fără fiul nostru, Konerak.
‎Ne-a lăsat fără visul nostru.
‎Mă numesc Shirley Hughes ‎și sunt mama lui Tony Hughes.
‎Aș vrea să-i spun lui Jeffrey Dahmer
‎că nu poate înțelege durerea, ‎suferința, pierderea
‎și starea mentală ‎pe care le-a provocat familiei noastre.
‎Dar aș vrea să citesc o poezie ‎scrisă de un bun prieten al fiului meu.
‎„De ce mă ataci, Jeffrey?
‎Credeam că-mi ești prieten.
‎De ce sunt o victimă ‎în lumea ta haină și crudă?
‎Privește-mi lacrimile de pe obraji!
‎Înțelege că fiecare e un strigăt de ajutor ‎și că vreau să trăiesc.
‎Ce ți-am făcut
‎ca să te comporți ca un maniac, ‎ca diavolul însuși?”
‎De ce a pățit asta cineva ca Eddie?
‎Oferea așa de mult și cerea așa de puțin!
‎Nu-și dorea decât șansa de a fi el însuși.
‎Când mi-ai ucis fratele,
‎mi-ai ucis
‎și mama, și tatăl.
‎Vă implor, onorată instanță, nu-l lăsați ‎pe acest om să mai umble liber vreodată.
‎Bună dimineața!
‎Mă numesc Donald Bradehoft.
‎Eu vorbesc…
‎pentru familia Bradehoft.
‎O familie protectoare și iubitoare.
‎Mama a născut cinci copii frumoși.
‎Am pierdut…
‎El ne-a nenorocit mezinul familiei.
‎Și sper să ajungi în Iad!
‎Iubesc lumea.
‎Ați făcut o treabă minunată.
‎Vă mulțumesc din suflet, slavă Domnului!
‎Am multă putere.
‎Vă mulțumesc tuturor.
‎Fie binecuvântată America!
‎N-o să mai am ocazia ‎să-i spun că-l iubesc.
‎I-ai luat mamei cel mai mare nepot.
‎Pentru asta, nu te voi ierta niciodată.
‎„Mamă, am plecat.
‎Știu că un dragon îți sfâșie inima ‎zi și noapte din cauza asta,
‎dar să știi că nu sunt departe.
‎Două degete și degetul mare
‎înseamnă «te iubesc» în limbajul semnelor.
‎Când vei plânge, mamă,
‎lasă o lacrimă pe pervazul ferestrei,
‎iar eu voi veni ‎și-o voi schimba cu una de-a mea.
‎Astfel, voi fi mereu alături de tine.
‎Două degete și degetul mare.
‎Fiul tău, Tony.”
‎Mă numesc Rita Isbell,
‎sunt cea mai mare soră ‎a lui Errol Lindsay.
‎Je… oricum te-ai numi, Satană.
‎Sunt furioasă!
‎Și așa mă port când îmi pierd controlul!
‎Nu vreau s-o mai văd pe mama ‎trecând prin așa ceva vreodată!
‎Niciodată, Jeffrey!
‎Jeffrey, te urăsc, nenorocitule!
‎Te urăsc!
‎Asta înseamnă să-ți pierzi controlul!
‎Nu te pune cu mine! ‎Te omor, fir-ai al naibii!
‎Uită-te la mine! Uită-te la mine, jigodie!
‎Dle Dahmer, înainte să pronunț sentința,
‎înțeleg că vrei să citești o declarație?
‎Da, onorată instanță.
‎Onorată instanță, am ajuns la final.
‎N-am intenționat nicidecum să scap liber.
‎N-am urmărit să fiu liber.
‎Sincer, mi-am dorit condamnarea la moarte.
‎Am vrut doar să spun lumii ‎că tot ce am făcut
‎n-a fost motivat de ură.
‎N-am urât pe nimeni.
‎Știam că sunt bolnav ‎sau malefic sau ambele.
‎Acum cred că eram bolnav.
‎Doctorii mi-au spus despre boala mea,
‎iar acum sunt mai împăcat.
‎Știu câtă suferință am provocat,
‎iar după arestare am încercat să fac ‎tot posibilul pentru a ajuta,
‎dar, orice aș face,
‎n-aș putea să vindec ‎groaznica suferință provocată.
‎Încercarea mea de a identifica rămășițele ‎a fost sinceră.
‎Dar asta nu înseamnă nimic.
‎Îmi pare rău pentru ce le-am făcut ‎acestor sărmane familii
‎și le înțeleg furia complet justificată.
‎Știu că voi sta la închisoare toată viața…
‎Suntem în fața Tribunalului Milwaukee,
‎unde acum câteva clipe, ‎judecătorul Laurence Gram
‎l-a condamnat pe criminalul Jeffrey Dahmer ‎la 15 sentințe de închisoare pe viață,
‎câte una pentru fiecare victimă.
‎Te simți bine, mamă?
‎Da, sunt bine.
‎L-am prins pe nemernic. L-am prins.
‎Și nu mai iese niciodată afară.
‎Cred că merit ‎ce-o să mi se întâmple, nu?
‎Băiete!
‎- E în regulă, tată. ‎- Da.
‎Am făcut tot ce-am putut.
‎Ascultă, știu că avem doar câteva minute, ‎așa că trebuie să-ți spun ceva.
‎Am scotocit peste tot, căutând să înțeleg ‎cine e responsabil pentru asta,
‎dând vina pe toată lumea, ‎mai puțin pe mine.
‎Și eu sunt, de fapt. Eu sunt de vină.
‎- Nu trebuie să spui asta. ‎- Dragule…
‎Taci, Jeff! Te rog, ascultă-mă!
‎Eu sunt vinovatul.
‎Nu trebuia să facem ‎chestiile cu animalele moarte.
‎Nu trebuia să-ți arăt așa ceva.
‎Cât despre fanteziile tale ‎de a ucide oameni și altele,
‎ar fi trebuit să te fac să simți ‎că mi te poți destăinui.
‎Înțelegi?
‎Pentru că și eu am avut ‎aceleași sentimente.
‎Și ai moștenit acea parte din mine.
‎Și nu te-am ajutat niciodată destul, ‎când ai avut nevoie.
‎Când ai fost închis, ‎i-am scris judecătorului.
‎I-am zis că ai nevoie de ajutor,
‎dar n-am făcut mai mult ‎și nu a fost suficient…
‎N-am fost un tată bun.
‎Fiindcă n-am fost un soț bun.
‎Și nu te-ai simțit în siguranță.
‎Te-am lăsat singur.
‎Nu pot să cred că te-am lăsat singur!
‎Îmi pare atât de rău ‎că te-am lăsat singur!
‎E timpul.
‎N-o să mi-o iert niciodată.
‎Dar n-am să te mai părăsesc.
‎Promit, fiule. O să mă revanșez.
‎Am să te vizitez săptămânal ‎și am să te sun.
‎Știam de mult că se va ajunge la așa ceva.
‎Am atâtea de spus…
‎Dar mi se pare imposibil ‎de pus în cuvinte,
‎fiindcă totul e absolut îngrozitor.
‎Cuvintele nu pot exprima ‎durerea pe care o simt.
‎Când încerc să-mi asum responsabilitatea ‎pentru rolul meu în toate astea,
‎devine prea dureros, pur și simplu.
‎Dar negarea faptului că am avut un rol
‎e o alinare pe care nu mi-o pot permite.
‎Pentru că știu că nu e adevărat.
‎Te-am dezamăgit, Jeff,
‎și îmi pare rău ‎că nu am fost mama de care aveai nevoie.
‎Și nu mai sunt dispusă ‎să trăiesc știindu-mi vina.
‎Tuturor victimelor lui Jeff
‎le spun că nu pot exprima ‎cât de mult regret.
‎E inutil să încerc.
‎Fiului meu, David, ‎îi spun că-l rog să mă ierte.
‎Ai reușit să treci peste toate astea
‎și îmi pare rău că eu nu pot.
‎Te-am iubit și pe tine, și pe fratele tău.
‎Mi-am dat silința.
‎Dragule…
‎Stai! Sunt în mijlocul capitolului.
‎Când Jeff… Mai știi Crăciunul ‎dinainte să meargă în armată?
‎Bine, dar…
‎O secundă!
‎Cum de n-am știut că tot timpul ăsta
‎ar fi trebuit să scriu o carte?
‎Cred că mă pricep.
‎Lionel, tocmai am vorbit cu David.
‎E teafără.
‎Dar a spus ‎că Joyce a încercat să se sinucidă.
‎Iisuse!
‎Dar e teafără?
‎Da.
‎Bine.
‎Am să-l sun.
‎Mulțumim, băieți.
‎Ne bucurăm că am revenit.
‎Mulțumesc pentru sprijinul vostru.
‎A însemnat mult pentru noi
‎și e bine să știi că cineva te susține.
‎- Da! ‎- Da!
‎- Mulțumesc. ‎- Mersi.
‎- Mă bucur să te văd. Ești bine? ‎- Bobby!
‎Apreciez apelul, dle primar.
‎Da, și eu.
‎Ce s-a întâmplat?
‎Polițiștii care l-au lăsat pe Konerak ‎să se întoarcă la Jeffrey Dahmer
‎au fost repuși în funcție.
‎Poftim?
‎- O pedeapsă formală și gata? ‎- Primarul a spus că vor ataca decizia.
‎Și dacă nu schimbă nimic?
‎Atunci…
‎trecem la următoarea bătălie.
‎Și apoi la următoarea.
‎Și la următoarea.
‎Subtitrarea: Marian Mangalagiu