EN NETFLIX-SERIE
Nei.
Kan jeg treffe ham?
Jeg har virkelig klart det denne gangen.
-Beklager. -Nei, det går bra.
Det er ok. Kom her.
Sett deg.
Fordi vi har…
Jeg må…
Vi…
Hvor skal jeg begynne?
Er bestemor ok?
Hun har det bra.
Hun hilser så mye.
Ok.
Fikk du fikset klimaanlegget?
Hva skal jeg si?
Ok.
Vel…
…ikke jeg heller.
Jeg ante ikke at du var så syk.
Du trenger hjelp.
-Ok. -Nei, jeg mener…
Fra en profesjonell.
Fordi jeg tror fortsatt du kan behandles.
Vet du hva? Jeg må…
Jeg må ha håp om at du kan bli bedre.
Fordi jeg bare…
Jeg prøver å forstå hvordan dette skjedde.
Jeg oppdro deg ikke til å være slik.
-Nei. -Hvorfor tror du at du…
Hvorfor gjorde du det?
Jeg vet ikke.
Ok. Vel, det holder ikke.
-Beklager. -Vel, Jeff…
Du trenger ikke si unnskyld.
Jeg vil vite hvorfor.
Fordi du må ta noe ansvar her.
Det du har gjort mot familien, bestemor, Shari og meg.
Altså, har du…
Aner du hvordan dette begynte?
Jeg vet ikke.
Jeg har tenkt på det.
Mye.
Ikke sant?
Jeg pleide å…
Vel…
Husker da du vi dro ut for å finne døde dyr og kuttet dem opp?
Nei.
Du får ikke legge skylden på meg.
Ok.
Det er ikke min skyld. Jeg gjorde ikke dette.
-Jeg var en god pappa. -Jeg vet det.
Jeg…
Hva?
Jeg viste omsorg for sønnen min som viste interesse for noe.
Det går bra.
Det du gjorde, jeg lærte deg ikke å gjøre det.
-Ikke. -Hører du meg?
Ok.
Jeg gjorde ikke dette!
Det er Joyce Dahmer!
-Kom igjen. -Der er hun!
-Mrs. Dahmer! -Kan vi spørre deg om sønnen din?
Hva syns du om anklagene?
-La meg være. -Hvorfor spiste han folk?
Hvorfor angrep han homofile menn?
Jeg sa, la meg være!
Jeg heter ikke Dahmer!
Takk.
-Isaac Richards? -Ja?
Jeg heter Joyce Flint.
Jeg har resultatet fra HIV-testen din.
Den er negativ.
Herregud.
Ma'am, hvorfor gråter du?
Det er bare at min…
Jeg er så glad du ikke trenger å gi moren din dårlige nyheter.
Vennen?
-Hva gjør du? -Jeg bare… Jeg sto opp tidlig.
Du gikk aldri til sengs.
Unnskyld, hva sa du?
Skatt…
Vi må snakke sammen.
-Du må sove. Dette er ikke sunt. -Vel, døgnrytmen min er ødelagt.
Du bør bruke tiden på å slappe av.
Jeg kan ikke slappe av.
Da må vi oppsøke lege og få sovepiller. Fem netter på rad uten søvn er ikke sunt.
Ja, flere piller. Det er det denne familien trenger.
Du vet at det var piller som startet dette. Du vet det.
Ro deg ned.
Hvor mange piller tok hun da hun var gravid? Tusenvis.
Hun tok sovemedisiner beroligende, epilepsimedisin.
Han fikk null sjans.
-Du kan ikke klandre Joyce for dette. -Tenk faen at jeg kan!
Fordi det er hennes feil!
Hun var ikke en mor!
Hun holdt ham ikke engang!
-Ikke skrik! -Hun skremte vettet av ham.
Og så dro hun bare!
Hun satte seg i bilen og kjørte vekk, han var alene i huset hele sommeren.
Hvor var du den sommeren?
Herregud. Nei, jeg beklager. Jeg mente det ikke sånn.
Vi er sammen om dette.
Jeg burde sett til ham. Jeg gjorde ikke det.
Men du visste det ikke!
Han har genene mine. Halvparten av den gutten er meg.
Og jeg…
Jeg har hatt tanker som ham, tror jeg.
Før i tiden.
Jeg prøvde å lage sprengstoff.
Jeg brukte fyrverkeri og knyttet en lekesoldat til det.
En dag tok jeg med en hjemmelaget bombe til skolen.
Og jeg kastet den ut av vinduet, herregud.
-Skatt, det er ikke det samme. -Nei, hør her.
Jeg hadde sånne fantasier som han har.
Det var en jente som bodde i nabolaget.
Jeg prøvde å hypnotisere henne fordi…
Jeg vet ikke.
For å få henne til å gjøre som jeg ville.
Og jeg pleide å sitte i kirken…
…og tenke på hvordan det ville være å drepe noen.
Jeg hadde mareritt om det en stund.
Men det handlet ikke om
å drepe noen, men at jeg hadde gjort det.
At jeg hadde drept noen uten å vite hva jeg skulle gjøre.
Men du gjorde det ikke.
Det er ikke noe galt med genene dine.
Bare se på David.
Han har halvparten av ditt DNA, og han er en grei, normal gutt.
Ikke sant?
-Ja. -Ja.
Du kan ikke være her. Du kan ikke gå inn dit!
Jeff! Han sover sikkert oppe. Det er så tidlig!
-La henne være. -Du må gå.
-Hun er moren min. -Fjern ham!
-Dere skremmer henne. -Dette er et åsted.
Sønnen din drepte folk i dette huset.
-Forstår du? -Du har…
Han samarbeider med oss. Du vet det?
Hun har demens. Hun kan få et sammenbrudd.
Jeff! Kom ned hit.
-Sir? -La meg få henne opp på rommet hennes.
Vi skal komme oss unna. Vær så snill. Kom igjen, mamma.
Der er dronningen.
Lionel?
Å, ja.
Ok.
Det er din tur.
I dag lider Milwaukee.
Jeffrey Dahmers avskyelige forbrytelser har ikke bare sjokkert nasjonen.
De har påført dette samfunnet et smertefullt og brutalt sår.
DAHMER ER OND
Enkelte har spurt meg:
"Pastor, hvorfor drar du til Milwaukee?
Dahmer er fengslet. Skaper du ikke bare mer splittelse?"
Til dem sier jeg:
"Jeg kommer ikke hit for å skape splittelse,
jeg kommer for å kreve ansvarlighet."
Dahmers forbrytelser ble ikke begått i et vakuum.
Mange, inkludert politibetjenter, ignorerte det som foregikk,
derfor klarte han å holde på så lenge som han gjorde.
Men dere er heldige som har en sterk leder i politisjef Arreola.
Han planlegger en grundig etterforskning for å avdekke hva som gikk galt.
Spesielt med den unge gutten, Konerak Sinthasomphone.
La meg være tydelig.
Vi er ikke tilfredse med å bare lytte til ord,
trøstende ord.
-Ok! -Ja, si det!
Ord som "helbredelse",
"dempe",
"komme sammen".
Dette er kodeord som betyr nøyaktig det samme.
"La oss feie dette under teppet."
Det tilfredsstiller oss ikke.
Vi hviler ikke før disse omstendighetene er borte.
De som gjør det mulig for en som Jeffrey Dahmer
å drepe 17 unge menn, mange av dem fargede.
Vi vil ikke hvile før rettferdigheten råder
for alle borgere i denne byen.
Vi vil ikke hvile før tomme ord er erstattet med konkrete handlinger!
Vi vil ikke hvile!
Du kan ikke suspendere oss. Vi har ikke gjort noe galt.
Ikke noe galt?
Dere returnerte en gutt til en seriemorder som så drepte ham.
Dere sjekket ikke legitimasjon eller alder.
Ignorerte vitner. Ingen bakgrunnssjekk på Dahmer.
Vi så ikke behovet for en sjekk.
Da hadde dere sett at han var straffet for overgrep mot barn.
Gutten så ut som en voksen, ok? Vi trodde de var kjærester.
Det var vel derfor dere måtte bli "avluset" etterpå.
Det var det dere sa. Vi har opptaket.
Det var en spøk.
Så er det Glenda Cleveland, Dahmers nabo.
Hun hevder at hun ringte flere ganger, men dere ignorerte henne.
-Hvem sin side er du på? -Dere tabbet dere ut.
Jeg er under mye press.
Ordføreren, samfunnet, Jesse Jackson og hele landet puster meg i nakken.
-Jeg må gjøre noe. -Du er vår sjef.
Du skal støtte oss.
Begge har betalt suspensjon til etterforskningen er ferdig,
etter det tar vi en beslutning.
Vet du hva? Fagforeningen tar denne kampen.
Du kan ikke sparke oss.
Vi er her lenge etter at du er borte.
Trodde du at Jeffrey Dahmer skulle spise deg?
Ja.
TRACY EDWARDS RØMTE FRA JEFFREY DAHMER
Jeg trodde det.
Han sa han skulle spise hjertet mitt.
Fryktinngytende.
Han heter Tracy Edwards,
mannen som nesten ble Jeffrey Dahmers siste offer.
Takk for at du fortalte historien din.
Vår neste gjest er en barndomsvenn av Jeffrey.
Han lar seg intervjue fordi han er lovet anonymitet.
Han har en eksklusiv Geraldo-historie.
Vi kaller ham Nick.
Takk for at du er her.
Takk for at jeg fikk komme.
Jeg forstår at du hadde et seksuelt forhold til Jeffrey Dahmer.
Hvordan møtte du ham?
-Begge var i årbokkomiteen. -Jeff var ikke i komiteen.
Og hvor fant denne seksuelle aktiviteten sted?
Hjemme hos ham.
Møtte du familien hans?
Ja, han hadde en stemor som var…
Hun var stemoren fra helvete, hun skrek til ham hele tiden.
Det er løgn.
Det er Lionel Dahmers andre kone, Shari.
Og han fortalte meg, han sa at han ble
seksuelt misbrukt av faren.
Dette vil jeg ikke se.
Nick, Jeffrey Dahmer sa…
-Det er ikke sant. -Nei, det er ikke sant! Ingenting er sant!
Vel, hva kan du gjøre?
Jeg vet ikke. Jeg må gjøre noe.
Hva?
SKREKK OG GRU I MILWAUKEE
Du er på forsiden av Newsweek og People.
EN SERIEMORDER ER AVSLØRT
Jøss.
Ok.
Kan jeg ta disse med meg for å lese dem?
Nei, det kan du ikke.
Hva skriver de?
Det de skriver er ikke bra.
De kaller deg Milwaukee-kannibalen.
Folk vil drepe deg. De vil se deg død.
-Greit. Jeg vil også det. -Nei, det vil du ikke.
Wisconsin har ikke dødsstraff.
De snakker om å ta den tilbake, på grunn av meg, sant?
Nei, Jeff, bare få det ut av hodet. Nei.
Hør her,
at du sitter i fengsel livet ut er ikke til hjelp for noen.
Ok? Du trenger hjelp.
-Det er bare én måte å gjøre det på. -Det stemmer, ja.
For at du skal få hjelp, så vi kan forstå dette,
må vi overbevise dommeren om at du er gal, Jeff.
Men jeg er ikke gal.
Vel, i gjerningsøyeblikket da.
-Nei, ikke da heller. -Gi deg.
Du drepte folk, du kuttet dem opp. Du hadde sex med dem.
Du tok pauser i lemlestingen for å onanere på dem.
Men jeg var ikke gal. Det var tvangstanker.
Greit, du hadde tvangstanker, det betyr at du ikke kunne stoppe.
Ja. Kom igjen.
Du snakket om demon… Du sa at du var besatt.
Og du sa at da du våknet, husket du ikke hva du hadde gjort.
Fordi jeg var dritings, pappa.
Det var derfor jeg ikke husket noe.
Men jeg visste hva jeg gjorde.
Jeg ville ikke, men…
…jeg kunne ikke styre meg.
Jeg er ikke gal.
Nei. Jeff, nei.
Du sier ikke det i retten. Du bare… Det gjør du ikke.
Fordi vi har noe nå, ok? Vi har en juridisk presedens.
Det er en tidligere sak som ligner på din. Det skjedde ikke langt herfra.
Det denne fyren gjorde var ganske likt.
Det var en stund siden, da jeg var liten. Det skjedde i Plainfield.
-16. november, 1957. -Femtisju.
Eieren av en jernvarehandel forsvinner. Ingen vet hvor hun er.
Sønnen hennes forteller politiet at en mann ved navn Ed Gein
hadde vært der kvelden før.
Så de drar hjem til ham.
Ingen er der.
De går rundt på baksiden og finner et skur.
-Å kjære… -Herregud.
Og der er kvinnens kropp,
oppskåret og hengende fra bjelkene.
De arresterer ham.
Han sier ikke et ord.
I 30 timer sitter han bare der.
Endelig sier han noe.
Jeg vil ha eplekake og en ostebit.
Så snakker han.
De gjennomsøker huset.
De finner kvinnens hode i en striesekk, og det er kroppsdeler overalt.
Skåler laget av hodeskaller.
Hodeskaller på sengestolpene.
Han hadde kledd stolene med menneskehud.
Og akkurat som deg,
Jeff, du sa at du prøvde
å grave opp et lik en gang.
Ja, én gang.
Ja, det viser seg at denne fyren hadde gjort det 30, 40 ganger.
Å, jøss.
De sjekket kistene. De var tomme.
Han var litt omtåket da gjorde disse tingene,
han våknet og kunne ikke huske hva som hadde skjedd.
Hadde han sex med likene han gravde opp?
Ok. Jeff, Ed Gein… Ok…
Poenget er at han også drepte mange, ok? Det kan ikke benektes.
Men han sa seg ikke skyldig
på grunn av galskap, han satt ikke i fengsel ut livet.
Han tilbrakte resten av livet på et sykehus og fikk psykiatrisk hjelp.
-Skjønner du? -Vi kan gjøre det samme for deg, Jeff.
Vel, det høres kjent ut.
Hva?
Jeg har lest om ham.
Jeg leste om ham i en tegneserie.
Unnskyld. Sa du en tegneserie?
Ja, det var i Weird Tales eller noe.
Nifse greier.
Jeg husker forsiden, tror jeg.
En jævla tegneserie.
Nå vet vi hvor feilen ligger, det er kulturen.
-Ja. -Hvem skriver noe sånt?
-Det er noe. -Mr. Dahmer.
Du må forstå hvor vanskelig det er å representere en som Jeff.
Vi må holde fokus her. Vi holder fast ved utilregnelighet.
-Må vi allikevel gjennom hele rettssaken? -Ja, og jeg tror vi kan fokusere på den.
Vi sier ikke at drapene ikke er groteske. Det er de. Jeg tror det hjelper saken vår.
Juryen har herved avgjort at Mr. Dahmer var tilregnelig
og ikke juridisk gal
hva angår de 15 drapene han har tilstått.
Det betyr at ofrenes familier kan være trygge på
at han blir fengslet.
Retten heves frem til mandag,
da skal ofrenes familier få avgi sine konsekvensuttalelser.
Og den tiltalte får lov til å uttale seg før dommen bli avsagt.
Retten heves til mandag kl. 09:00.
Det var det. Hva? Du drar? Hva?
Hva vil du at jeg skal si?
-Jeg vil at du skal ta ansvar. -Lionel.
-Ansvar? Hva skal det bety? -Det det betyr.
-Så du sier at dette er min feil? -Han gjør ikke det.
Nå tar jeg skylden for dette. Har du lest hva de skriver om meg?
Jeg har ikke hørt et ord fra deg om de fæle løgnene de sprer om meg.
Jeg vet ikke hva du gjorde da jeg ikke var der.
-Jaså? -Og du sier at jeg gjorde dette.
-Det er ikke min feil, din jævel! -Det er ingens feil.
Du mener at jeg gjorde dette mot ham, du kuttet opp døde dyr med ham
i den jævla garasjen, Lionel.
Bare gå, Joyce. Akkurat som du gikk fra sønnen din.
Lionel.
Tar du fortsatt piller? Hvor mange tar du?
-Hva?! -Lionel! Stopp!
Stopp.
Unnskyld. Herregud! Gud, tilgi meg.
-Unnskyld. -Det går bra.
Jeg er lei for det.
Kan jeg hjelpe deg?
-Ms. Straughter? -Ja.
-Jeg er Joyce Flint. Jeg… -Jeg vet hvem du er.
Er datteren din, Dorothy, her, moren til Curtis?
Hun er ikke det. Hva vil du, Ms. Flint?
Vel, først, la meg bare si
hvor inderlig lei meg jeg er for det som skjedde.
For det sønnen min gjorde
mot barnebarnet ditt, Curtis.
Jeg innser at det ikke er noe jeg kan si.
Det er utilgivelig.
Hvorfor er du her, Ms. Flint?
Jeg kom hit fordi
jeg håpet å snakke med deg eller datteren din
som mor.
For å spørre om…
…om noen av dere er villige
for å si noe i retten i morgen
på vegne av Jeff.
På vegne av Jeff?
At dommeren kan vurdere å sende ham til et psykiatrisk sykehus
og ikke i fengsel.
Du vil at vi skal tilgi din sønn?
Be dommeren om å tilgi ham?
Nei.
Jeg føler med deg, ma'am.
Jeg gjør virkelig det.
Du vil at din sannhet skal høres, jeg forstår det.
Men kanskje dette er tiden for å lytte til andres sannhet.
Forstår du?
La oss høre den første uttalelsen.
Familien min og jeg kom til dette landet med båt.
Vi var fattige, men vi var håpefulle.
Den amerikanske drømmen.
Vi trodde på den drømmen.
Men nå lever vi i et mareritt.
Og det er på grunn av Jeffrey Dahmer.
Han tok fra oss vår sønn, Konerak.
Han tok fra oss drømmen vår.
Jeg heter Shirley Hughes, jeg er Tony Hughes' mor.
Jeg vil si til Jeffrey Dahmer
at han ikke kjenner smerten, lidelsen, tapet
og den mentale tilstanden han har påført vår familie.
Men jeg vil lese et dikt som en god venn av sønnen min skrev.
"Hvorfor angriper du meg, Jeffrey? Jeg trodde du var vennen min.
Hvorfor er jeg et offer i din onde verden?
Se på tårene mine.
Hver og en er et rop om hjelp, forstå at jeg vil leve.
Hva har jeg gjort deg
for å gjøre deg så gal, for å gjøre deg til en djevel?"
Hvorfor skjedde dette med en som Eddie?
Han ga så mye og ba om så lite.
Han ville bare være seg selv.
Da du drepte broren min,
drepte du moren min og faren min.
Jeg ber deg, ærede dommer, ikke la denne mannen får se dagslys igjen.
God morgen, ærede dommer. Jeg heter Donald Bradehoft.
Jeg er…
For Bradehoft-familien.
Det er mye kjærlighet i familien vår.
Mamma fødte fem vakre barn.
Vi mistet…
Han ødela familiens baby.
Jeg håper du havner i helvete!
Jeg elsker denne verdenen.
Dere har gjort en fantastisk jobb.
Fra bunnen av mitt hjerte, takk Gud.
Jeg har mye styrke.
Takk, alle sammen.
Gud velsigne Amerika.
Jeg får aldri muligheten til å si at jeg elsket ham igjen.
Du tok min mors eldste barnebarn fra henne.
Og for det kan jeg aldri tilgi deg.
"Mamma, jeg er borte.
Jeg vet at en drage stikker deg i hjertet dag og natt på grunn av dette,
men jeg er ikke langt unna.
To fingre og en tommel
betyr at jeg elsker deg på tegnspråk.
Når du gråter, mamma,
legg en tåre utenfor vinduskarmen din,
og når jeg går forbi, bytter jeg den mot en av mine.
Slik er jeg alltid med deg.
To fingre og en tommel.
Sønnen din, Tony."
Jeg heter Rita Isbell, jeg er Errol Lindsays eldste søster.
Je… Hva enn du heter, Satan.
Jeg er sint!
Sånn oppfører man seg når man er ute av kontroll!
Jeg vil aldri se moren min gå gjennom dette igjen!
Aldri, Jeffrey!
Jeffrey, jeg hater deg, din jævel!
Jeg hater deg!
Dette er ute av kontroll!
Ikke kødd med meg, Jeffrey! Jeg skal drepe deg!
Se på meg! Se på meg, din jævel!
Mr. Dahmer, før jeg leser opp straffen din
forstår jeg at du ønsker å lese opp en uttalelse.
Ja, dommer.
Ærede dommer, det er over nå.
Dette har aldri handlet om å prøve å slippe fri.
Jeg ville ikke ha frihet.
Selv ville jeg faktisk ha døden.
Denne saken skulle fortelle verden hva det var jeg gjorde,
hat var ikke motivet.
Jeg hatet ingen.
Jeg visste at jeg var syk eller ond eller begge deler.
Nå tror jeg at jeg var syk.
Legene har fortalt meg om sykdommen min, nå har jeg litt fred.
Jeg vet jeg har forårsaket lidelse,
etter arrestasjonen har jeg prøvd så godt jeg kan å gjøre det godt,
men uansett hva jeg gjorde,
kunne jeg ikke gjøre opp for skadene jeg påførte.
Mitt forsøk på å identifisere levningene var det beste jeg kunne gjøre.
Og det var knapt noe.
Jeg er lei meg for det jeg har gjort mot familiene,
og jeg forstår deres rettmessige sinne.
Jeg skal sitte i fengsel resten av livet…
Vi står utenfor Milwaukee County tinghus, der dommer Laurence Gram
dømte seriemorderen Jeffrey Dahmer til 15 livstidsdommer på rad,
en for hver person han er anklaget for å ha drept.
Går det bra, mamma?
Ja, det går bra.
Vi tok den jævelen. Vi tok ham.
Han slipper aldri ut igjen.
Jeg får vel som fortjent, hva?
Gutten min.
-Det går bra. Vi gjorde vårt beste. -Ja.
Jeg vet vi bare har noen minutter, det er noe jeg må fortelle deg.
Jeg har lett overalt etter noen å skylde på,
jeg har klandret alle unntatt meg selv.
Og det er meg. Det er min skyld.
-Ikke si det. -Skatt…
Ok, ti stille, Jeff. Bare hør på meg.
Jeg gjorde dette mot deg.
Alt det med de døde dyrene, jeg burde ikke ha gjort det.
Jeg burde ikke ha vist deg det, og fantasiene dine om å drepe folk,
du skulle ha visst at du kunne snakke med meg om det.
Ikke sant?
Fordi jeg hadde også de følelsene.
Jeg ga deg den delen av meg.
Jeg hjalp deg ikke nok når du trengte det.
Da du satt i fengsel, skrev jeg til dommeren.
Jeg sa: "Sønnen min trenger hjelp",
men jeg lot det være med det, og…
Jeg var ikke en god far.
For jeg var ikke en god ektemann.
Du følte deg ikke trygg.
Jeg lot deg være alene. Jeg kan ikke fatte at jeg gjorde det.
Jeg er så lei meg for at jeg forlot deg.
-På tide å dra. -Jeg kommer aldri til å tilgi meg selv.
Ok, men jeg forlater deg ikke igjen.
Jeg lover deg det. Jeg skal gjøre det godt igjen.
Jeg skal besøke deg hver uke, jeg skal ringe.
Lenge har jeg visst at dette skulle komme.
Det er så mye jeg må si.
Men det er umulig å sette ord på det
fordi alt er så grusomt.
Ord kan ikke uttrykke omfanget av min sorg.
Når jeg prøver å ta ansvar for min rolle i alt dette,
er det altfor smertefullt.
Men å benekte at jeg hadde en rolle
er en trøst jeg ikke kan tillate meg selv.
Fordi jeg vet at det ikke er sant.
Jeg sviktet deg, Jeff,
og jeg beklager at jeg ikke var den moren du trengte.
Jeg er ikke lenger villig til å leve med skyldfølelsen.
Til alle Jeffs ofre,
jeg kan ikke uttrykke den angeren jeg føler.
Det er meningsløst å forsøke.
Til min sønn David, tilgi meg.
Du har klart å heve deg over alt dette,
jeg er lei for at jeg ikke klarer det.
Jeg elsker deg og broren din.
Jeg gjorde mitt beste.
-Vennen… -Vent, jeg er midt i et kapittel her.
Da Jeff var…
Husker du julen før Jeff vervet seg?
-Ok, men… -Bare ett øyeblikk.
Jeg burde ha visst at å skrive en bok var det jeg burde ha gjort hele tiden.
-Jeg tror jeg har talent. -Jeg snakket akkurat med David.
Hun er ok.
Men han sa at Joyce prøvde å ta livet sitt.
Herregud.
Er hun ok?
Ja.
Ok.
Jeg ringer ham.
Takk.
Vi er glade for å være tilbake.
Takk for all støtten.
Det betydde mye,
det var fint å vite at noen støttet oss.
-Ja! -Ja!
-Takk. -Takk.
-Godt å se deg. Står til. -Bobby!
Jeg setter pris på samtalen, ordfører.
Ja, det gjør jeg også.
Hva skjedde?
De to politifolkene som sendte Konerak tilbake med Jeffrey Dahmer,
de ble nettopp gjeninnsatt.
Hva?
-Kun en smekk på lanken? -Borgermesteren sa at de vil anke.
Og hvis det mislykkes?
Da…
…tar vi neste kamp.
Og neste kamp.
Og den neste.
Tekst: Anya Bratberg