Sidste gang, i løbet af 29 informative, men lettilgængelige minutter,
så vi, hvordan en række gennembrud førte til skabelsen af den moderne verden,
og skabelsen af et våben, der kunne gøre alt til hvidglødende lort.
Men det var kun en del af historien. Den efterfølgende del starter nu.
Det er år 1945.
Atombomben er lige sprunget. Verden ligger i ruiner.
Kloningen af Hitler er allerede begyndt.
Fremtiden så usikker ud,
og den nærmede sig for hvert minut, som den altid gør.
Men dette skulle blive en fremtid ulig nogen, man havde set.
En fremtid med månemænd og rockstjerner, big business og fri kærlighed,
computere og internettet.
Og en dræberrobot sendt gennem tiden for at dræbe Sarah Connor.
Selvom det bare var i en film.
Den moderne civilisation var ankommet, men et sammenstød mellem verdenssyn betød,
at truslen om verdensomspændende konflikt aldrig var langt væk.
Kunne nye former for massekommunikation hjælpe os med at være venner?
Eller det komplet modsatte?
Burde der være to sociale medier,
et for folk, der har ret, og et for folk, der tager fejl?
Jeg kender mange, der skulle i den forkerte. Pikhoveder.
Kom med mig til den sidste del af menneskehedens eksistens,
hvor vi hører, hvordan vi havnede, hvor jeg er nu,
og hvor vi er i morgen, hvilket lige nu er en onsdag.
Når fremtiden kommer, sker det her,
på den skrøbelige boble, jeg har lært at kende som Jorden.
Mit hår ligner fandeme lort.
AFSNIT FEM: KAPLØBENES TID
Rusland. Et stort land mod øst.
Det er første gang, vi har nævnt det i denne serie,
men det har været der hele tiden.
I begyndelsen af det 20. århundrede var Rusland et stort imperium,
ligesom Marvel Cinematic Universe er i dag.
Den gennemsnitlige russer var en valmue, men han drømte om at være en mand.
Helst en rig af slagsen.
For mens de russiske valmuer levede i fattigdom,
boede de rige i Sankt Petersborg.
Den øverste russer hed tsar Nicholas, hvilket er russisk for kong Nicholas.
Han styrede landet som diktator,
men jeg er blevet rådet til at sige, Rusland ikke styres sådan i dag.
En verden som denne, hvor masserne slider for skillinger,
mens en lille elite bliver rig,
virker så åbenlyst uretfærdigt og utænkeligt for os i dag,
at vi kan næsten ikke forestille os, hvordan det må have været.
En, der mente, det var ein værre Scheiße, var den tyske tænker Karl Marx.
Det er svært at se, men kigger man efter, bemærker man, at han havde skæg.
Marx havde også en vision,
som han skrev ned i en bog kaldet Kommunemanden i Festo.
I dag er det en af de bøger, brilleaber taler om,
men som ingen faktisk læser. Ligesom alle bøger.
Men dengang var den et hit,
særligt populær blandt 18-35 år gamle antikapitalister,
en revolutionær demografi.
En russer, der læste bogen, er ham, der har hovedrollen i dette billede,
Vladimir Iljitj John Lennon.
Lenin forestillede sig en verden uden ejendomme.
Mon du kan forestille dig det? Intet at dræbe eller dø for,
et broderskab af mennesker.
Og han valgte at skabe det med en voldelig opstand.
I 1917 fik han chancen.
Takket være fødevaremangel startede folk optøjer over brød, ligesom ænder gør.
Lenin og hans tilhængere hackede sig ind i Vinterpaladset
og uploadede en kommunistisk regering.
Rusland skiftede navn til USSR, eller nogle gange CCCP.
Hvad var sovjetcitronen?
Du har vist misforstået og mener sikker Sovjetunionen.
Nej, det er citron. Jeg har lige læst det.
Det er nok stavet forkert, eller du læser dårligt.
Men du mener nok Sovjetunionen
eller Unionen af sovjetiske socialistrepublikker.
Ikke for noget, men du mansplainer lidt.
Kan vi holde os til emnet med sovjetcitronen?
-Okay. -Hvad var det helt præcist?
Bare sig, hvis du ikke ved det. Jeg dømmer ikke.
Hvis du vil tale om sovjetrussiske grøntsager, kan vi godt det.
Det var overvejende et landbrugssamfund.
Så der var masser af løg, masser af kartofler, mange andre ting.
-Havde de majroer? -Det tror jeg.
Billige, lette at dyrke, hårdføre, gode i en gryderet.
Hvorfor ved du så meget om grøntsager?
Har du en kolonihave?
I 1924 forlod Lenin bandet
for at koncentrere sig om at eksistere i et liv efter døden, han ikke troede på.
Lenins plads blev overtaget af Joseph Stalin,
der stod for en hensynsløs undertrykkelse,
der dræbte, udsultede eller forviste millioner af mennesker.
Men på plussiden havde han et rart overskæg.
Kommunisme og kapitalisme er naturlige fjender,
som mænd og kvinder, og katte og hunde.
Men Rusland og USA havde bilagt stridighederne
takket være en gensidig interesse i at vinde 2. verdenskrig.
Afslutningen af 2. verdenskrig førte til masser af fest i sort og hvid,
da folk lagde årevis med konflikt og lidelse bag sig.
Men bag disse forældede festligheder var problemer under opsejling.
Efter de løb tør for skurke at pløkke,
blev Øst og Vest mistænksomme over for hinanden.
Det var begyndelsen på en helt ny konflikt:
Den Kolde Verdenskrig.
Den kolde krig er ret kompliceret, ikke?
Er det vigtigt, at vi nævner den,
eller kan vi springe den over?
Den definerede halvdelen af det 20. århundrede…
-…så I bør inkludere den. -Okay så.
Efterhånden som Sovjetunionen udvidede sig,
steg fjendskabet mellem Øst og Vest.
Opdelingen blev symboliseret ved opførelsen af Berlinmuren,
en slags skilsmisse lavet af mursten.
Der var en frygtelig atmosfære af mistillid,
ligesom med min eks, da jeg så hans 28 missede opkald
fra en kontakt, han havde kaldt "Pat-Claudia" på sin telefon.
Han hævder, det bare var en fra fitness, og at det var hendes navn.
Men jeg købte den ikke dengang, Sean, og heller ikke nu.
Jeg håber, din mor har det godt.
Snart var der så meget paranoia mellem Øst og Vest,
at de begyndte at spionere på hinanden, lagrede atomvåben,
og udkæmpede en række stedfortræderkrige.
Rusland og USA førte krige, hvor de brugte andre lande til at kæmpe med.
Er det ligesom at vælge en karakter til at kæmpe med i Street Fighter II?
Gennem historien har der været en tendens til at prøve at bruge andre kræfter,
krigere fra andre lande, for at hjælpe med at kæmpe.
Okay. Så det er fuldstændig som Street Fighter.
Hvis dette var Street Fighter II, og amerikanerne valgte karakteren Ken,
ville russerne så vælge Zangief, fordi han er fra Sovjetunionen?
Eller ville de gå efter en som Dhalsim?
Han er klart et bedre valg, fordi han kan dykke over Kens ildkugler.
Jeg ved det ikke. Du må nok spørge præsident Putin
for et definitivt svar på det.
De ville nok vælge dem, der bedst kunne slå Ken.
I mellemtiden konkurrerede Øst og Vest også
i at være de første til at udforske stjernerne.
Rivaliseringen blev kendt som rumræset, fordi det rimer,
men nok ikke på russisk. Vi ved ikke, hvad de kaldet det.
Vi burde nok have fundet ud af det, før vi filmede det her.
De første affyringer blev set som totale katastrofer dengang,
men vi ved nu, de virker beroligende sammen med blød jazz.
DE RØDE AFFYRER SATTELIT
I dag er der en ny måne på himlen,
en metalkugle på 23 tommer, sendt i kredsløb af en russisk raket.
I 1957 blev russerne de første til at gennemføre en vellykket affyring.
Hvorfor sendte russerne sprut i kredsløb?
Når man ser på russiske ord,
så var navnet på verdens første satellit Sputnik 1…
-…og russerne… -Er det russisk for sprut?
Nej, det er russisk for "rejsende."
Sprut i kredsløb ville nok flyde rundt i små kugler,
ligesom det gør i badet.
Undskyld, skal jeg skifte emne?
Lige i hælene på Sputnik var denne sovjetiske rumhund, Laika,
der bragede ud i rummet i november 1957.
Hvad skete der med Laika?
De gav hende vel et kødben og klø på maven, da hun kom tilbage.
Laika kom desværre aldrig tilbage til Jorden,
for kort efter affyringen døde hun af overophedning.
Du tager pis på mig!
Gid jeg gjorde. Nej, det…
Hun blev sendt afsted på en enkeltbillet.
Der er en død hund i rummet!
Så der er en død hund bagerst i billedet
i alle film indspillet i rummet, som Star Wars.
-Jeg vil ikke sige… -Der er døde hunde i Star Wars!
Det er uacceptabelt.
Laikas satellit brændte til sidst op i Jordens atmosfære,
men det var længe efter, hun var død.
Som sagt døde hun få timer efter affyringen.
Undskyld, men vi må holde et minuts stilhed for Laika.
Okay.
Der er en død hund i rummet.
Væk fra rumræset havde hverdagsrusserne ofte hårde liv,
mens amerikanere derimod så ud til at nyde et liv med ubekymret luksus og hatte.
Var 1950'erne virkelige?
Ja, de var bestemt virkelige.
Er vi sikre? For det ligner noget, nogen har fundet på.
Det er bare mænd med hatte, og husmødre, der smiler i køkkenet.
Var disse mennesker virkelige, og skete alt det virkelig?
Altså, meget af det er fra reklamer.
55 Chevrolet'en ser lavere, bredere og længere ud.
Det mest populære drama i 1950'erne var et show kaldet Reklamer.
Det fortalte historien om en mand eller kvinde, der ville have noget,
og så købte de det og var glade.
Det første eksempel nogensinde på et narrativ i tre akter.
-Det er fantastisk! -Ja!
Reklamer var så indflydelsesrigt, at det fik seerne derhjemme
til at ønske, de også var en, der købte ting.
De arbejdede hårdt for at købe en bil,
så de kunne køre til butikkerne og købe flere ting,
som de skulle betale for ved at gå tilbage på arbejde, hvilket gjorde dem ulykkelige.
Så muntrede de sig selv op ved at gå ud og købe flere ting,
som de skulle arbejde for at betale.
-Det er fantastisk! -Ja!
De stoppede kun med at arbejde og købe
for at se TV.
Og det var på disse radiobølger, at en ny slags kultur blev født:
Populærkultur, i modsætning til normal kultur, som var malerier og Beethoven.
Det var noget, folk faktisk nød.
I årtier havde nytænkende sorte kunstnere bygget videre på hinandens arbejde
og udviklet en ny musikform, som hvide kunne lade, som om var deres.
Hvorfor siger folk, at Elvis Presley approprierede hvid musik?
Det siger de ikke. De siger, at han approprierede sort musik.
Han var en hvid mand, der sang musik af sort oprindelse.
Var han nødt til at undskylde på de sociale medier?
Nej, for der var ingen sociale medier dengang.
-Hvorfor undskylder Elvis ikke nu? -Fordi Elvis er død.
Så nu approprierer han døde folks livsstile? Sikke en tyv.
Efter en fattig barndom og en hoftelidelse,
nød Elvis godt af massemedierne,
som udsendte ham til et publikum på millioner, i renskuret form.
Hvorfor var det så farligt at vise Elvis fra taljen og ned?
Var han nøgen nedenunder, som en stodder på et Zoom-opkald?
Han var ikke nøgen.
Han bevægede sine hofter på en meget seksuel måde.
Og folk var meget bange for,
at unge kvinder ville blive lidt for tændte af Elvis.
Folk var lidt snerpede dengang, hva'?
Hvis de så hans penis, fik de nok et slagtilfælde.
Sikkert. Men jeg tror ikke, det var kommet med i…
Åh gud.
Det er ikke en joke. Hvad er sjovt ved det?
Hvis de så hans penis, ville de få et slagtilfælde.
Det er ikke sjovt. Det er folks liv, vi taler om her.
Elvis var så farligt eksplosiv,
at han blev rekvireret af USA's hær til militær brug.
Ikke sært, som tingene gik.
Både Rusland og USA var ved at opbygge enorme lagre af atomvåben,
nok til at ødelægge hele planeten flere gange,
hvis de nu missede første gang.
Det så ud til, at planeten var på vej mod 3. verdenskrig,
og i begyndelsen af tresserne trillede den op til kanten af afgrundens rand
og stirrede direkte ind i et dyb uden tilbagevenden.
Krise!
Ordet træder pludselig
ildevarslende frem i aviserne over hele USA…
I kube-missilkrisen,
hvad var så farligst? Kuberne eller missilerne?
Du tænker på Cubakrisen, som refererer til Cuba,
et land ud for USA's kyst nær Florida.
Er en kube ikke en elendig form til et missil? Det er som en mursten.
I 1959 havde der været en kommunistisk revolution i Cuba.
En mand ved navn Fidel Castro kom til magten og blev venner med Rusland.
I 1962 opdagede USA, at sovjetterne ville bruge Cuba
som base for atommissiler,
og de missiler kunne nå Florida på kun 20 minutter,
hvis vinden var okay, og de kunne finde et sted at parkere.
USA's præsident og pin-up-model John F'ing Kennedy
krævede missilerne fjernet, ellers var krig uundgåeligt.
Eller endnu værre, muligt.
I seks dage holdt verden vejret,
så folk kunne dø af kvælning, før bomberne overhovedet gik af.
I sidste ende trak den sovjetiske kejser Nikita Khrusjtjov sig
som en forpulet lille kylling,
og hans missiler rendte hjem med halen mellem benene.
Kennedy vandt.
John F. Kennedy vandt Cubakrisen.
Hvorfor skød han sig selv bagefter?
Det gjorde han ikke. Han forhandlede en løsning på Cubakrisen
med den sovjetiske leder, Nikita Khrusjtjov.
Og efter det endte han med at blive myrdet i Dallas, Texas,
i 1963, desværre. Men han affyrede ikke kuglen.
Okay. Det er ironisk, at han var så bekymret over cubanske missiler,
når det var en pistol i Texas, der burde have bekymret ham.
Han sparkede nok sig selv, efter han blev skudt.
Efter at have undgået dommedag, hungrede verden efter forandring,
og der kom en ny generation, der ville give fred en chance.
Deres helte var ikke politikere,
men modkulturelle musikere, hvis værker definerede æraen.
Rolling Stones var enorme i 1960'erne.
Ville det være rimeligt at sige, at de var deres tids Beatles?
De var nu samtidige.
Der har altid været rivalisering mellem Stones og Beatles.
Okay, men Beatles var allerede deres tids Elvis.
Så der er en ekstra Beatle. Kan vi give den til Rolling Stones,
selvom de er på samme tid?
Folk har deres præferencer
mellem Beatles-stilen og Stones-stilen.
Okay, så hvilken af "deres tids Beatles" var bedst:
Beatles ét eller Beatles to?
Beatles ét er nok det foretrukne… Eller… Det første Beatles.
Næste spørgsmål:
Af alle bands fra 1960'erne, hvilke af dem var så The Kinks?
I mellemtiden kørte rumkapløbet stadig.
NASA havde brugt milliarder
på at udvikle en raket kraftig nok til at nå månen,
men ikke så kraftig, at den sprang i luften deroppe.
Om bord var Neil Armstrong, Alan Alda
og en anden mand, der bad om at forblive anonym.
Den 20. juli 1969 så hele verden på fjernsynet
for at se, om månen eksploderede.
Og også fordi der ikke var andet at se.
FØRSTE BILLEDER FRA MÅNEN
Seerne må have været oprigtigt forbløffede
over den rædselsfulde billedkvalitet, der var dårlig selv for den tid.
Se selv.
Det ligner, de er fløjet til sløredimensionen for at fange en plet.
Det er et lille skridt for mennesket,
et kæmpe spring for menneskeheden.
Lydkvaliteten var også forfærdelig. Men han sagde,
det var et lille skridt for mænd, et bionisk spring for menneskeheden.
Og besatte månen for mænd.
Derfor er kvinder den dag i dag nægtet adgang til månen.
Med månelandingerne havde mennesket opnået en storhed,
der overskred jordiske grænser og udforskede selve himlen.
Forudsat at noget af dette faktisk skete.
Mange mennesker på internettet siger, at månelandingen var falsk.
Hvor ret har de i det?
De tager fuldstændig fejl.
Ingen historiker har nogensinde tvivlet ved Apollo-projektets ægthed,
for der er ingen af de såkaldte beviser,
som konspirationsteoretikere kommer med, der har holdt ved eftersyn.
Men det er tydeligvis falsk, for hvordan kan de lande på månen,
hvis månen ikke er ægte?
Hvad får dig til at tro, månen ikke er ægte?
Det er den ikke. Jeg ved ikke, om du har lavet din egen research,
men min ven Paul sendte mig en video, der afslører det hele.
Kan du bevise, at månen eksisterer? Det kan du ikke, vel?
Vi ser den på himlen. Vi har sendt rumfartøjer til månen.
Vi har bragt prøver tilbage til Jorden.
Nej. Se videoen. Den vil åbne dine øjne.
Du tror sikkert også på natten, ikke?
Jeg oplever den, ligesom milliarder af mennesker rundt om i verden.
Så ja, jeg tror på nattetid. Jeg tror, at når jorden drejer rundt,
har vi en mørkeperiode, vi kalder nattetid.
Vågn op. Det hele er i videoen. De får os bare til at tro, at månen er ægte,
og at natten er virkelig, så vi forbliver lydige.
Tænk over det. Babyer er ikke blevet indoktrineret endnu,
så de ved, at nat ikke findes.
Det er derfor, de vågner skrigende.
Lad os gå videre.
Rumræset var forbi. USA havde vundet.
Prisen havde vist sig at være den værste feriedestination i historien,
som de ikke engang kunne advare folk om, fordi TripAdvisor ikke eksisterede.
Men der var en trøstepræmie:
Historiens bedste feriebillede taget på Apollo 8 og kendt som Jordopgang.
I dag er det for kedeligt at vise
i en skelsættende dokumentar i mere end otte sekunder.
Men dengang fik dette fotografi folk til at tænke.
Og ikke bare en lille tanke som: "Det ser godt ud", men en stor tanke.
Det fik os til at indse, at vores planet er skrøbelig.
Den økologiske bevægelse havde altid været populær blandt hippier,
men folk ignorerede dem på grund af den måde, de var klædt på,
og fordi de var for stenede til at fremføre deres pointe sammenhængende.
Men nu begyndte forskere at bekymre sig om planetens tilstand.
Og så ingen forvekslede dem med hippier,
gik de i rene hvide frakker og briller for at levere deres advarsler.
Men vi ignorerede også dem, for de lignede nørder.
Problemet var fremskridt.
Alle de moderne ting, vi var blevet så afhængige af, krævede elektricitet,
som kom fra kraftværker, der brænder fossile brændstoffer,
som danner en gas kaldet CO2, som flyver ud af skorstene
og forhindrer himlen i at fungere.
Én løsning på al denne miljøskade
var at bygge atomkraftværker,
som ikke afgiver nær så meget skadeligt materiale.
Medmindre de sprænger i luften, hvilket aldrig sker.
Indtil det gjorde det i 1986 i Tjernobyl.
Strålingen fra Tjernobyl forvandlede et enormt område til en dødbringende zone.
Endnu værre end Reigates bymidte.
Nedfaldet strakte sig over tusindvis af kilometer
og havde en uforudset bivirkning:
Det gjorde murstenene i Berlinmuren ekstremt skrøbelige.
Så skrøbelige, at den begyndte at styrte sammen.
Desperate lokale løb hen for at hjælpe muren
med hamre og knytnæver.
Men det nyttede ikke noget.
Da muren døde, døde kommunismen også. Kapitalismen havde vundet.
Og de finansielle markeder omfavnede globaliseringen
til den fængende lyd af den belgiske techno-hymne "Pump Up the Jam."
"PUMP UP THE JAM" ER ET ANAGRAM AF "JAM UP THE PUMP"
SANGEN BLEV SPILLET FEM GANGE I TRÆK VED INSTRUKTØR STANLEY KUBRICKS BEGRAVELSE
TECHNOTRONICS HJEMPLANET, JORDEN, BESTÅR AF 70 % VAND
HVIS DU ISOLERER DE ENKELTE TROMMESLAG FRA SANGEN
OG ARRANGERER DEM I EN CIRKEL,
LÅSER DE OP FOR EN SNYDETILSTAND, SÅ MAN KAN PASSERE GENNEM MURE
Pludselig tjente alle, bortset fra fattige, så mange penge,
at der ikke var plads til at have dem i mønter.
I stedet måtte de gemmes som tal på en skærm,
omgivet af mænd, der råbte ad dem for at holde dem derinde.
For at holde styr på pengene, behøvede verden en særlig megakugleramme,
og heldigvis havde den en: Computeren.
I dag er computere overalt, men de plejede at være en besværlig sjældenhed.
I halvtredserne og tresserne kunne en computer fylde et helt rum.
Men i 1970'erne gjorde ingeniører en overraskende opdagelse.
Hvis de droppede blinklysene og de snurrende bånd,
kunne de gøre computere meget mindre.
Faktisk lille nok til at kunne være på spidsen af ens finger.
Dette var mikrochippen, og den var fantastisk.
Tak. Nu får du den lille fyr tilbage.
Mikrochippen kunne faktisk ikke noget,
før man proppede den i en stor maskine som denne.
Men alene i forhold til gulvplads var det stadig en stor forbedring.
Nu var computere små nok til at dele hus med,
og mange flere ville have en.
Silicon Valley blev født.
Et computerland, der ville blive defineret af rivaliseringen mellem to mænd:
Bill Gates og Steve Jobs.
Deres navne var måske kedelige, men deres ord var endnu kedeligere.
Gates grundlagde Microsoft
og fik succes med den utrolige, uofficielle efterfølger til Ms Pac-Man
kaldet MS-DOS.
I mellemtiden havde Jobs skabt Apple Macintosh,
verdens første selvglade computer,
Mens deres rivaliserende systemer holdt computerbrugere adskilt,
forsøgte noget at bringe alle folk sammen.
WWW, web-wide-world.
Internettet var så moderne og interessant,
at menneskeheden måske aldrig ville rejse sig fra skrivebordet igen.
Men i en dramatisk og betydningsfuld præsentation,
afslørede Steve Jobs,
han havde puttet internettet i en bærbar firkant og forandret verden for altid.
Og vi kalder den iPhone.
Dens succes inspirerede tonsvis af imitatorer, som den din mor bruger.
Og snart var smartphones så almindelige, at du sikkert kigger på en nu,
i stedet for mig, mens jeg siger dette.
Smartphones revolutionerede måden, mennesker interagerer på,
ved at tilbyde en socialt acceptabel måde at ignorere alle omkring os.
Men vi er ikke ensomme. Sociale medier har gjort det nemmere end nogensinde
at knytte bånd med millioner
over noget så simpelt som et kattebillede eller den rituelle udskamning af fremmede.
Man ser nemt, hvorfor smartphonen er blevet
den mest populære opfindelse i dette århundrede.
Den er utroligt avanceret.
Men samtidig så enkel, at selv et barn kan lave den.
Faktisk ikke kun én, men omkring 50 af disse i timen,
hvis de vil undgå endnu en nat i straffeafdelingen.
Desværre døde Steve Jobs, før han kunne være vidne til Apples succes,
bortset fra de første par hundrede milliarder dollars.
På sit dødsleje fik han Apples ingeniører til at love
at skifte iPhones hovedtelefonstik hvert tredje år,
og derefter uploadede han sig selv til skyen.
I mellemtiden spildte Gates sin formue på at udrydde malaria i den tredje verden.
Men på trods af Apple og Microsofts totale fiasko,
fortsætter computere med at gå fra styrke til styrke.
Nogle mener, at vi er på vej mod singulariteten,
hvor kunstig intelligens bliver for klog for vores eget bedste.
Mens andre tror, at dette allerede er sket,
og at hele den menneskelige civilisation kun eksisterer i en computersimulering.
Hvordan ved vi, at vi ikke er i en simulation?
Det gør vi ikke. Der er mange kloge mennesker,
som tror, det er muligt, at vi lever i en simulation.
Hvis dette er en simulering,
hvorfor får computeren mig så til at spørge dig om dette?
Altså… Fra mit perspektiv
stiller du et spørgsmål,
så jeg kan forestille mig, at du styres af en computer,
men du kan føle, at du har fri vilje,
og at du stiller de spørgsmål selv.
Hvorfor skal jeg egentlig komme og filme det her?
Kunne en computer ikke bare vise det på fjernsynet i simuleringen,
eller er det der, jeg er?
Eksisterer jeg overhovedet? Hvorfor sker dette?
Hvorfor er det ikke bare mig, der spiser en chokolade-eclair i et loop?
Som i en GIF. Det gad jeg godt.
Er folk i et GIF-loop egentlig fanget i en simulering?
Er det, hvad der er sket med dem? Hvor passer hvepse ind i simuleringen?
-Jeg er ikke helt sikker på, hvordan… -Undskyld, det er for meget, ikke?
I denne serie har vi ført jer fra vores primitive begyndelse
gennem åndelige vækkelser, kulturelle eksplosioner
og store videnskabelige gennembrud.
Nu, i dette øjeblik, er menneskeheden spiddet ved en korsvej
og går en usikker fremtid i møde.
Kan vi løfte udfordringen med klimaændringer?
Eller det modsatte af det?
Vil computere lære at slette os?
Og hvis de gør, hvordan får vi os selv ud af papirkurven?
Kan menneskeheden lære at leve i fred med sig selv?
Eller er vi alle
ved at leve gennem civilisationens sidste timer, minutter og sekunder?
Eller det modsatte, jeg ved det ikke.
Og det gør du heller ikke.
Men uanset hvad der sker, vil det ske lige her på Jorden.
Fantastisk, så er den i kassen.
-Ja? -Ja. Tak.
-Var det dét? -Ja. Godt.
-Så vi er færdige? -Ja.
Godt. Kan I virkelig få det til at ligne, jeg har været alle de steder?
-Ja. Tænk ikke på det. -Virkelig?
Vi gør det på computerne bagefter. De er utrolige i dag.
Genialt, så ses vi. Farvel!
Klip der, gutter. Tak, farvel!
Det var ret godt, synes jeg.
Fantastisk. Tak.
Tekster af: Jesper Sodemann