‎Data trecută, în 29 de minute ‎de informații accesibile,
‎am văzut cum printr-o serie de descoperiri ‎omenirea a construit lumea modernă
‎și a creat o armă atât de puternică, ‎încât să facă totul praf și pulbere.
‎A fost doar o parte a poveștii. ‎Partea de după începe acum.
‎Suntem în 1945.
‎Bomba atomică a explodat. ‎Lumea zace în ruine.
‎Clonarea lui Hitler începuse deja.
‎Viitorul părea incert
‎și se apropia cu fiecare clipă, ‎așa cum face el mereu.
‎Însă acesta avea să fie un viitor ‎cum lumea nu mai văzuse până acum.
‎Un viitor cu oameni pe Lună, staruri rock, ‎afaceri uriașe, libertate sexuală,
‎calculatoare și internet.
‎Și un robot ucigaș trimis prin timp ‎s-o omoare pe Sarah Connor.
‎Partea asta era dintr-un film.
‎Civilizația modernă sosise, ‎iar confruntarea viziunilor asupra lumii
‎însemna că amenințarea unui război total ‎nu era departe.
‎Oare noile forme de comunicare în masă ‎ne pot ajuta să ne-nțelegem între noi?
‎Sau dimpotrivă?
‎Oare ar trebui să fie două rețele sociale,
‎una pentru cei care au dreptate ‎și una pentru cei care nu au?
‎Știu o mulțime de oameni pe care i-aș pune ‎în cea de-a doua. Niște labagii!
‎Însoțiți-mă în ultimul episod ‎al existenței umane,
‎să aflați cum de-am ajuns unde-s eu acum
‎și unde vom fi mâine, ‎care, la momentul filmării, e miercuri.
‎Oricând va veni viitorul, va veni aici,
‎pe acest flecușteț fragil numit „Pământ”.
‎Părul îmi stă ca dracu'!
‎PHILOMENA CUNK: DESPRE PĂMÂNT
‎EPISODUL 5: ‎RĂZBOAIELE LUMILOR?
‎Rusia. O țară imensă din est.
‎Ne referim la ea pentru prima dată ‎în acest serial,
‎însă ea a fost acolo tot timpul.
‎La începutul secolului XX, ‎Rusia era un imperiu vast,
‎așa cum este astăzi ‎Universul Cinematic Marvel.
‎Rusul de rând era un păduche, ‎dar visa să devină bărbat.
‎De preferat, unul bogat,
‎pentru că, în timp ce păduchii ruși ‎trăiau în sărăcie,
‎bogații trăiau în Sankt Petersburg.
‎Rusul de la vârf se numea „țarul Nicolae”, ‎rusescul pentru „regele Nicolae”.
‎I s-a permis să conducă țara ‎ca un dictator
‎și am fost sfătuită să precizez că ‎situația nu mai e la fel în Rusia de azi.
‎O astfel de lume, în care masele ‎trudesc pentru câțiva bănuți,
‎în vreme ce o mică elită se îmbogățește,
‎ni se pare atât de nedreaptă ‎și de neconceput în ziua de azi,
‎încât cu greu ne putem imagina ‎cum trebuie să fi fost.
‎Unul dintre cei ce se considerau ‎mari mâncători de rahat
‎a fost gânditorul german Karl Marx.
‎N-ai zice, ‎dar, dacă te uiți cu atenție la poza lui,
‎poți observa că avea o barbă.
‎Însă Marx avea și o viziune,
‎pe care a pus-o într-o carte numită ‎Manifestul Parti Zanului Comonist.
‎Azi e una dintre acele cărți ‎pomenite de intelectuali,
‎dar nimeni n-o citește. ‎Așa cum se-ntâmplă cu toate cărțile.
‎Însă, pe atunci, era un hit
‎deosebit de popular în rândul grupului ‎demografic anticapitalist și revoluționar
‎cu vârste cuprinse între 18 și 35 de ani.
‎Unul dintre rușii care au citit cartea ‎a fost protagonistul acestei fotografii,
‎Vladimir Ilici John Lennon.
‎Lenin și-a imaginat o lume fără posesiuni.
‎Mă întreb dacă voi puteți, ‎nimic pentru care să ucizi sau să mori,
‎toți oamenii trăind în frățietate.
‎Așa că s-a hotărât s-o transpună ‎în realitate printr-o revoltă violentă.
‎În 1917, i s-a ivit șansa.
‎Lipsa alimentelor a făcut ca oamenii ‎să se revolte pentru pâine, ca proștii.
‎Lenin și urmăritorii lui ‎au piratat Palatul de Iarnă
‎și au uploadat un guvern comunist.
‎Rusia și-a schimbat numele în URSS ‎sau, uneori, în CCCP.
‎Ce era Cepuniunea Sovietică?
‎Cred că n-ai înțeles bine
‎și vrei să spui Uniunea Sovietică.
‎Nu, e Cepuniunea, ‎am văzut eu scris pe o foaie de hârtie.
‎Probabil a fost scris greșit ‎sau nu știi să citești.
‎Cred că vrei să spui Uniunea Sovietică
‎sau Uniunea Republicilor Sovietice ‎Socialiste.
‎Nu vreau să fiu nepoliticoasă, ‎dar mi se pare că mă tratezi de sus.
‎Am putea rămâne la subiectul ‎Cepuniunii Sovietice, te rog?
‎Bine.
‎Ce era, mai exact?
‎Dacă nu știi, poți să recunoști. ‎Nu te condamn.
‎Putem vorbi, dacă vrei, ‎despre legumele sovietice rusești,
‎pentru că era o țară eminamente agrară.
‎Deci aveau din belșug ceapă, cartofi ‎și alte lucruri.
‎- Napi aveau? ‎- Așa cred.
‎Ieftini, ușor de cultivat, rezistenți, ‎foarte buni la tocăniță.
‎Cum de știi atâtea despre legume?
‎Ai avut un lot?
‎În 1924, Lenin a părăsit trupa
‎concentrându-se asupra existenței ‎în viața de apoi, în care nu credea.
‎Locul lui Lenin ‎a fost luat de Iosif Stalin,
‎care a prezidat o represiune nemiloasă
‎prin care a ucis, înfometat sau exilat ‎milioane de oameni.
‎Pe de altă parte, ‎avea o mustață simpatică.
‎Comunismul și capitalismul ‎sunt dușmani naturali,
‎ca bărbații și femeile, ‎pisicile și câinii.
‎Dar Rusia și America ‎și-au lăsat deoparte neînțelegerile,
‎datorită interesului comun de a câștiga ‎cel de-al Doilea Război Mondial.
‎Finele celui de-al Doilea Război Mondial ‎a dus la o groază de serbări în alb-negru,
‎oamenii încercând să uite ‎anii de suferință.
‎În spatele acestor sărbătoriri ‎cam demodate, situația era în clocot.
‎Cum nu mai aveau răufăcători pe care ‎să-i arunce în aer și să-i împuște,
‎Estul și Vestul ‎au început să se bănuiască reciproc.
‎Era începutul unui nou conflict:
‎Războiul Rece Mondial.
‎Războiul Rece este o chestiune complicată.
‎Ar trebui menționat aici
‎sau ar trebui s-o lăsăm moartă?
‎El caracterizează a doua jumătate ‎a secolului XX.
‎- Deci ar trebui inclus. ‎- Bine, atunci.
‎Cu cât Uniunea Sovietică se extindea,
‎cu atât animozitatea dintre Est și Vest ‎creștea.
‎Diviziunea a fost simbolizată ‎de ridicarea Zidului Berlinului,
‎un soi de divorț făcut din cărămizi.
‎Era o atmosferă groaznică de neîncredere,
‎cum era între mine și fostul când am văzut ‎că avea 28 de apeluri pierdute
‎de la un contact numit „Claudia Țâțoasa”.
‎Zicea că era reprezentanta sălii de sport ‎și că ăla era numele ei adevărat.
‎Regret, Sean, n-am pus botu' atunci, ‎nu-l pun nici acum.
‎Sper că mama ta e bine.
‎Curând, exista atâta paranoia ‎între Est și Vest,
‎încât au început să se spioneze reciproc, ‎să stocheze arme nucleare
‎și să ducă războaie indirecte.
‎Rusia și America au dus războaie indirecte ‎în care foloseau alte țări cu care luptau.
‎E ca și cum ai alege un personaj ‎cu care să te bați în ‎Street Fighter II?
‎În istoria omenirii, a existat tendința ‎de a folosi alte forțe,
‎luptători din alte țări ‎care să te sprijine în luptă.
‎Exact ca în ‎Street Fighter.
‎Dacă era ‎Street Fighter II ‎și americanii alegeau să fie Ken,
‎rușii ar fi ales să fie Zangief, ‎pentru că este din Uniunea Sovietică,
‎sau pe altcineva, ca Dhalsim, de pildă?
‎Ar fi o alegere bună, pentru că el poate ‎arunca peste mingile de foc ale lui Ken.
‎Nu știu ce să zic. Mai bine l-ai întreba ‎pe președintele Putin
‎pentru un răspuns clar ‎la această întrebare.
‎Presupun că i-ar alege pe cei ce-ar avea ‎cele mai mari șanse să-l învingă pe Ken.
‎Totodată, Estul și Vestul se întreceau
‎care să fie primii în explorarea stelelor.
‎Rivalitatea a devenit cunoscută sub numele ‎de „cursa spațială”, pentru că suna bine,
‎poate, nu la fel de bine și-n rusă. ‎Habar n-avem cum îi zic ei.
‎Sincer, ar fi trebuit să aflăm ‎înainte de a înregistra partea asta.
‎Primele lansări au fost considerate ‎un adevărat dezastru la vremea aceea.
‎Acum știm că puneau fundal de jazz lent ‎ca să ne facă vizionarea mai suportabilă.
‎COMUNIȘTII LANSEAZĂ SATELITUL
‎Astăzi, avem o nouă lună pe cer,
‎o sferă metalică de 60 cm ‎plasată pe orbită de o rachetă rusească.
‎În 1957, rușii au fost primii ‎care au reușit o lansare de succes.
‎De ce și-au lansat rușii sperma pe orbită?
‎În primul rând, în limba rusă
‎numele primului satelit al lumii ‎a fost Sputnik 1.
‎- Și rușii… ‎- Ăsta-i rusescul pentru spermă?
‎Nu, este rusescul pentru „călător”.
‎Bănuiesc că sperma plutește pe orbită ‎ca niște biluțe,
‎așa cum plutește în cadă.
‎Scuze. Vrei să schimb subiectul?
‎Pe urmele lui Sputnik, a pornit ‎câinele spațial sovietic Laika,
‎trimis în spațiu în noiembrie 1957.
‎Ce s-a întâmplat cu Laika?
‎Bănuiesc că i-au dat un os ‎și o mângâiere pe burtică la întoarcere.
‎Laika, din păcate, ‎nu s-a mai întors pe Pământ,
‎pentru că, la scurt timp după lansare, ‎s-a supraîncălzit și a murit.
‎Glumești, nu-i așa?
‎Mi-aș dori, dar nu, ăsta e…
‎A fost trimisă într-un zbor doar dus.
‎E un câine mort în spațiu!
‎Deci există un câine mort ‎în spatele fiecărui cadru
‎al fiecărei pelicule filmate în spațiu, ‎ca ‎Războiul stelelor?
‎- N-aș zice… ‎- Sunt câini morți în ‎Războiul stelelor.
‎Este inacceptabil!
‎Într-un final, satelitul cu Laika ‎a ars în atmosfera Pământului,
‎mult după ce Laika murise.
‎După cum am spus, ‎a murit la câteva ore de la lansare.
‎Putem ține un moment de reculegere ‎pentru Laika?
‎Gata.
‎E un câine mort în spațiu.
‎Dincolo de cursa spațială, ‎rușii obișnuiți duceau o viață grea,
‎în timp ce americanii păreau să ducă ‎o viață fără griji, cu lux și pălării.
‎Anii 1950 au existat aievea?
‎Au existat fără îndoială.
‎Putem fi siguri? ‎Când te uiți la ei, ai zice că-s ficțiune.
‎Vezi numai bărbați cu pălării ‎și gospodine zâmbitoare, în bucătărie.
‎Erau reali oamenii aceia, ‎așa stăteau cu adevărat lucrurile?
‎Multe dintre ele erau ca în reclame.
‎Chevrolet 55 este mai jos, ‎mai lat și mai lung.
‎Cea mai urmărită emisiune a anilor '50 ‎era un serial numit ‎Reclame,
‎povestea unui bărbat ‎și a unei femei care-și doreau un lucru,
‎îl cumpărau și erau fericiți.
‎Primul exemplu din istorie ‎al unei piese în trei acte.
‎- Incredibil! ‎- Exact!
‎Reclamele erau atât de influente ‎încât îi făceau pe spectatorii de acasă
‎să-și dorească să fie și ei așa, ‎să cumpere acele lucruri.
‎Munceau din greu să-și cumpere o mașină
‎cu care să se ducă la magazine să cumpere ‎mai multe lucruri,
‎pe care să le plătească ducându-se iar ‎la muncă, ceea ce îi făcea nefericiți,
‎așa că se înveseleau ieșind să cumpere ‎și mai multe lucruri,
‎pentru care munceau ca să le plătească.
‎- Incredibil! ‎- Exact!
‎Când nu erau la muncă sau la cumpărături
‎se uitau la televizor.
‎Pe acest spațiu de emisie ‎a apărut o nouă cultură:
‎cultura populară, diferită de cea normală, ‎care însemna tablouri și Beethoven.
‎Ea promova exact lucrurile ‎de care oamenii se bucurau.
‎Zeci de ani, interpreții de culoare ‎au conlucrat
‎să conceapă o muzică nouă, antrenantă, ‎pe care albii să și-o însușească.
‎De ce spun oamenii că Elvis Presley ‎și-a însușit muzica albilor?
‎Nu spun asta. Spun că și-a însușit ‎muzica celor de culoare.
‎Era un alb care cânta muzica ‎celor de culoare.
‎Nu trebuia să-și ceară scuze ‎pe rețelele de socializare?
‎Nu, pentru că pe-atunci nu existau ‎rețele de socializare.
‎- De ce nu-și cere Elvis scuze acum? ‎- Pentru că este mort.
‎Deci acum și-a însușit stilul de viață ‎al morților? Ce hoț nemernic!
‎Depășind sărăcia din copilărie ‎și handicapul de la șold,
‎Elvis a tras foloase ‎de pe urma mass-mediei
‎care l-a transmis unei audiențe ‎de milioane, într-o formă aseptică.
‎De ce era atât de periculos ‎să-l arăți pe Elvis de la talie în jos?
‎Era dezbrăcat, ca un pervers ‎la o conferință video de pe Zoom?
‎Nu era dezbrăcat.
‎Își unduia șoldurile, ‎într-un fel foarte sexy.
‎Exista temerea
‎că tinerele s-ar fi putut excita prea tare ‎din cauza asta.
‎Oamenii erau pudici pe-atunci?
‎Dacă i-ar fi văzut penisul, ‎probabil, ar fi făcut infarct, nu?
‎Probabil. Nu cred că s-ar fi ajuns…
‎Doamne!
‎Nu-i o glumă. Ce-i așa de amuzant?
‎Dacă i-ar fi văzut penisul, ‎ar fi făcut infarct.
‎Nu-i nimic de râs. ‎E vorba despre viața oamenilor.
‎Elvis era un explozibil atât de puternic,
‎încât a fost rechiziționat de armata SUA ‎pentru uz militar.
‎Nu e de mirare, ‎având în vedere ce se întâmpla.
‎Atât Rusia, cât și America acumulau ‎stocuri uriașe de arme nucleare,
‎suficiente pentru a distruge ‎întreaga planetă de mai multe ori,
‎în caz că nu le ieșea din prima.
‎Părea că planeta se îndrepta ‎spre al Treilea Război Mondial,
‎iar la începutul anilor '60 ‎ajunsese pe marginea prăpastiei,
‎privind în abisul fără întoarcere.
‎Criză!
‎Cuvântul țâșnește amenințător
‎în ziarele din toată America…
‎În Criza Cuburilor și Rachetelor,
‎care erau mai periculoase, ‎cuburile sau rachetele?
‎Vrei să spui Criza Rachetelor din Cuba, ‎care se referă la Cuba,
‎o țară din largul coastelor SUA, ‎lângă Florida.
‎Cubul nu-i o formă potrivită ‎pentru o rachetă. Seamănă cu o cărămidă.
‎În 1959, în Cuba a avut loc ‎o revoluție comunistă.
‎Fidel Castro a ajuns la putere ‎și s-a împrietenit imediat cu Rusia.
‎În 1962, America a descoperit ‎că sovieticii urmau să folosească Cuba
‎ca bază pentru rachetele nucleare,
‎rachete care puteau ajunge în Florida ‎în doar 20 de minute,
‎dacă vântul era prielnic ‎și găseau loc de parcare.
‎Președintele american, ‎sexosul John F(utac) Kennedy
‎le-a cerut rușilor să retragă rachetele, ‎altfel, războiul era inevitabil.
‎Sau, chiar mai rău, posibil.
‎Șase zile, lumea și-a ținut respirația,
‎adică ar fi putut muri asfixiată ‎înainte ca bombele să cadă.
‎Într-un final, Împăratul Sovietic, ‎Nikita Hrușciov,
‎a dat înapoi ca un laș nenorocit,
‎și rachetele lui au plecat acasă ‎cu coada între picioare.
‎Kennedy ieșise victorios.
‎John F. Kennedy ‎a câștigat Criza Rachetelor din Cuba.
‎De ce s-a împușcat după aia?
‎Nu s-a împușcat. A ajuns la o înțelegere ‎în Criza Rachetelor din Cuba
‎cu liderul sovietic, Nikita Hrușciov.
‎După asta, a fost asasinat în Dallas, ‎Texas,
‎în 1963, dar nu el a apăsat pe trăgaci.
‎Culmea ironiei, era foarte îngrijorat ‎de rachetele din Cuba
‎când, de fapt, trebuia să fie îngrijorat ‎de o armă din Texas.
‎Cred că și-a dat cu pumnii în cap ‎după ce-a fost împușcat.
‎Evitând la mustață Armaghedonul, ‎lumea simțea o nevoie acută de schimbare.
‎S-a ridicat o nouă generație ‎care dorea să dea o șansă păcii.
‎Eroii lor nu erau politicienii,
‎ci muzicienii nonconformiști ‎ale căror cântece au definit perioada.
‎Rolling Stones era o formație uriașă ‎în anii '60.
‎Am putea-o considera ‎Beatles al acelei perioade?
‎Cred c-au fost contemporani.
‎Deci exista o competiție între Beatles ‎și Rolling Stones.
‎Bine, dar Beatles era deja ‎Elvisul acelei perioade.
‎Deci exista un Beatles de rezervă. ‎Putem considera că era Rolling Stones,
‎chiar dacă sunt din aceeași perioadă?
‎Cred că oamenii aleg, ‎în funcție de preferințe,
‎stilul celor de la Beatles ‎sau al celor de la Rolling Stones.
‎Care dintre „Beatles-ii acelei perioade” ‎era cel mai bun?
‎Beatles unu sau Beatles doi?
‎Cred că Beatles unu este preferat… ‎Sau Beatles primul… The Beatles.
‎Următoarea întrebare:
‎dintre toate formațiile din anii 1960 ‎care era The Kinks?
‎Între timp, ‎cursa spațială era în plină desfășurare.
‎NASA cheltuise miliarde de dolari
‎să construiască o rachetă puternică, ‎să ajungă pe lună,
‎dar nu îndeajuns de puternică ‎să explodeze când ajungea acolo.
‎La bord se aflau Neil Armstrong, Alan Alda
‎și încă un tip ‎care a dorit să rămână anonim.
‎Pe 20 iulie 1969, ‎toată planeta se uita la televizor
‎să vadă dacă luna va exploda,
‎dar și pentru că nu aveau ‎la ce altceva să se uite.
‎PRIMELE FILMĂRI DE PE LUNĂ
‎Audiența planetară ‎trebuie să fi fost consternată
‎de calitatea foarte proastă a imaginilor, ‎chiar și pentru acele vremuri.
‎Uită-te și tu!
‎Zici c-au zburat prin ceață ‎ca să intercepteze o pată.
‎Este un pas mic pentru om,
‎dar un salt uriaș pentru omenire.
‎Și calitatea sunetului era foarte proastă. ‎El a spus, de fapt,
‎este un pas mic pentru bărbat, ‎un salt bionic pentru omenire,
‎declarând astfel că Luna e a bărbaților.
‎De aceea, până în ziua de azi, ‎femeilor le e interzis accesul pe Lună.
‎Odată cu aselenizarea, ‎omul atinsese măreția,
‎depășind limitele pământești ‎și explorând cerurile.
‎Presupunând că chiar așa a fost.
‎Mulți oameni pe internet ‎susțin că aselenizările au fost trucate.
‎Au dreptate?
‎Nicidecum.
‎Niciun istoric nu s-a îndoit vreodată ‎de realitatea Proiectului Apollo,
‎pentru că niciuna dintre așa-zisele dovezi
‎ale adepților teoriei conspirației ‎n-a rezistat la o examinare atentă.
‎Dar este evident că e trucată. ‎Cum ar fi putut ateriza pe Lună,
‎dacă Luna nu este reală?
‎Ce te face să crezi că Luna nu este reală?
‎Nu este. Nu știu dacă ești bine informat,
‎dar amicul Paul mi-a trimis un filmuleț ‎care dă totul în vileag.
‎Poți dovedi că Luna există? Nu poți, nu?
‎O vedem pe cer. ‎Am trimis navete spațiale pe Lună.
‎Am adus mostre înapoi pe Pământ.
‎Nu. Vezi filmulețul! ‎O să-ți deschidă ochii.
‎Pun pariu că tu crezi că există și noapte.
‎Trăiesc această experiență, la fel ‎ca miliarde de oameni pe tot globul,
‎deci da, cred că există noapte. ‎Cred că, atunci când Pământul se rotește,
‎e o perioadă de întuneric ‎pe care o numim „noapte”.
‎Trezește-te! Totul este în filmuleț. ‎Ei ne fac să credem că există Luna
‎și că există noapte, ‎doar ca să fim supuși.
‎Gândește-te un pic! ‎Bebelușii n-au fost încă îndoctrinați,
‎deci ei știu că nu există noapte,
‎de aia se trezesc urlând.
‎Să continuăm!
‎America câștigase cursa spațială.
‎Premiul s-a dovedit a fi cea mai proastă ‎destinație de vacanță din toate timpurile,
‎fără ca oamenii să poată fi avertizați, ‎pentru că TripAdvisor nu exista.
‎A existat însă un premiu de consolare:
‎cea mai bună poză de vacanță din istorie, ‎„Răsăritul Pământului”, de pe Apollo 8.
‎Azi e prea plictisitor ‎să-ți capteze atenția,
‎și într-un documentar serios, ‎mai mult de opt secunde.
‎Dar pe-atunci această fotografie ‎i-a pus pe oameni pe gânduri.
‎Nu gânduri neînsemnate, de genul ‎„Ce drăguț!”, ci gânduri serioase.
‎Ne-a făcut să înțelegem ‎că planeta noastră e fragilă.
‎Mișcarea ecologistă ‎a fost mereu populară printre hipioți,
‎dar lumea i-a ignorat din cauza ‎felului în care erau îmbrăcați
‎și pentru că erau prea drogați ca ‎să-și exprime coerent punctul de vedere.
‎Acum, savanții au început ‎să-și facă griji pentru starea planetei.
‎Pentru a nu fi confundați cu hipioții,
‎purtau halate imaculate și ochelari, ‎ca să-și transmită avertismentele.
‎I-am ignorat și pe ei, ‎că prea arătau a tocilari.
‎Problema era progresul.
‎Dispozitivele moderne de care eram ‎dependenți funcționau cu electricitate,
‎produsă de centrale electrice ‎ce ard combustibili fosili
‎și elimină un gaz numit CO2, ‎care iese pe coșuri,
‎blocând funcționarea corectă a cerului.
‎O soluție pentru toate aceste daune ‎aduse mediului
‎era construirea de centrale nucleare,
‎care nu emit nici pe departe ‎atâtea substanțe nocive,
‎numai să nu explodeze, ‎ceea ce nu se-ntâmplă niciodată.
‎Până ce s-a întâmplat în 1986, ‎la Cernobîl.
‎Radiațiile de la Cernobîl au transformat ‎o zonă uriașă într-o capcană a morții.
‎Mai rău decât în centrul orașului Reigate.
‎Emanațiile s-au extins ‎pe mii de kilometri,
‎având un efect secundar neașteptat:
‎cărămizile din Zidul Berlinului ‎au devenit extrem de friabile.
‎Într-atât, încât au început să cadă.
‎Localnicii disperați ‎au sărit în ajutorul Zidului,
‎încercând să îndrepte situația ‎cu baroase și pumni.
‎În zadar.
‎Căderea Zidului a însemnat căderea ‎comunismului. Capitalismul câștigase.
‎De la piețele financiare ‎dornice de globalizare
‎până la sunetul sfredelitor al imnului ‎techno‎ Pump Up The Jam.
‎„PUMP UP THE JAM” ESTE ANAGRAMA ‎PENTRU „JAM UP THE PUMP”.
‎MELODIA A FOST CÂNTATĂ DE CINCI ORI
‎LA ÎNMORMÂNTAREA ‎REGIZORULUI STANLEY KUBRICK.
‎PLANETA-MAMĂ A CELOR DE LA TECHNOTRONIC, ‎PĂMÂNTUL, ESTE ALCĂTUITĂ DIN 70% APĂ.
‎DACĂ IZOLAȚI BĂTĂILE DE TOBE DIN MELODIE ‎ȘI LE ARANJAȚI ÎN CERC,
‎DEBLOCAȚI UN TERTIP CE VĂ LASĂ SĂ TRECEȚI ‎PRIN OBIECTELE SOLIDE DUPĂ BUNUL PLAC.
‎Brusc, toată lumea, în afară de săraci, ‎făcea așa de mulți bani,
‎că nu mai avea unde să-i păstreze ‎sub formă de monede.
‎A trebuit să fie stocați ‎în numere pe un ecran
‎înconjurat de bărbați, ‎care urlau la el să-i țină înăuntru.
‎Pentru a ține evidența acestor bani, ‎lumea avea nevoie de un mega abac
‎și, din fericire, avea unul: computerul.
‎Astăzi, computerele sunt peste tot, ‎dar înainte erau o raritate greoaie.
‎În anii '50 și '60 ‎un computer ocupa o cameră întreagă.
‎În anii '70, însă, inginerii au făcut ‎o descoperire senzațională.
‎Dacă scăpau de acele lumini inutile, ‎care clipeau, și de rolele de benzi,
‎puteau face computere mult mai mici.
‎Atât de mici, cât vârful degetului.
‎Acesta era microcipul și era senzațional.
‎Mulțumesc. Ia-ți micuțul înapoi!
‎Microcipul nu putea face, de fapt, nimic,
‎până nu-l băgai într-o mașinărie mare, ‎ca asta.
‎Dar dacă ne referim strict la suprafață, ‎era o mare îmbunătățire.
‎Acum computerele erau suficient de mici ‎să încapă în casă,
‎așa că multă lume își dorea unul.
‎A apărut Silicon Valley,
‎patria computerelor definită ‎de rivalitatea dintre doi bărbați:
‎Bill Gates and Steve Jobs.
‎Poate că numele erau banale, dar lucrurile ‎pe care le-au spus erau și mai banale.
‎Gates a fondat Microsoft
‎și a dat lovitura ‎cu partea a doua la‎ Ms. Pac-Man,
‎numită MS-DOS.
‎Între timp, Jobs a creat Apple Macintosh,
‎primul computer îngâmfat din lume.
‎În timp ce sistemele lor rivale ‎țineau utilizatorii de computere separat,
‎altceva încerca ‎să-i aducă pe toți laolaltă.
‎WWW, internetul.
‎Internetul era ‎atât de nou și de interesant,
‎încât părea că omenirea ‎nu se va mai ridica niciodată de la birou.
‎Apoi, într-o prezentare memorabilă ‎și semnificativă,
‎Steve Jobs a dezvăluit că descoperise
‎cum să pună internetul într-un dreptunghi ‎portabil, schimbând istoria pe veci.
‎L-am numit „iPhone”.
‎Succesul lui a inspirat tone de imitații, ‎ca cea folosită de maică-ta.
‎Curând, smartphone-urile erau omniprezente ‎și, probabil, te uiți la unul chiar acum,
‎în loc să te uiți la mine când vorbesc.
‎Smartphone-urile au revoluționat ‎modul în care oamenii interacționează,
‎oferind o modalitate acceptabilă ‎de a-i ignora pe cei din jurul nostru.
‎Dar nu suntem singuri. Grație social media ‎este mai rapid și mai ușor ca oricând
‎să ne împrietenim cu milioane de oameni
‎doar prin poza unei pisici ‎sau condamnarea publică a unui necunoscut.
‎E de înțeles de ce smartphone-ul a devenit
‎cea mai populară invenție a acestui secol.
‎Este incredibil de avansat
‎și, totuși, atât de simplu, ‎că și-un copil poate face unul.
‎De fapt, nu unu, ci vreo 50 pe oră,
‎dacă nu vrea să fie pedepsit.
‎Din păcate, Steve Jobs a murit ‎înainte de a vedea succesul Apple,
‎în afară de primele câteva sute ‎de miliarde de dolari.
‎Pe patul de moarte, ‎i-a pus pe ingineri să promită
‎că vor schimba mufa pentru căști ‎a iPhone-ului din trei în trei ani,
‎apoi s-a uploadat în cloud.
‎Între timp, Gates și-a irosit averea ‎eradicând malaria în lumea a treia.
‎În ciuda eșecului total al Apple ‎și Microsoft,
‎computerele merg din succes în succes.
‎Unii cred că ne îndreptăm ‎spre un eveniment numit „singularitate”,
‎unde inteligența artificială devine ‎prea deșteaptă pentru binele nostru.
‎Alții cred că asta s-a întâmplat deja
‎și că toată civilizația umană există doar ‎în interiorul unei simulări pe calculator.
‎De unde știm că nu suntem într-o simulare?
‎Nu știm. ‎Există o mulțime de oameni deștepți
‎care cred că este posibil ‎ca noi să trăim într-o simulare.
‎Dacă asta este o simulare,
‎de ce computerul mă face să te-ntreb asta?
‎Din punctul meu de vedere,
‎tu pui o întrebare,
‎iar eu m-aș putea gândi ‎că ești controlată de un computer,
‎deși ție ți s-ar părea ‎că ai liberul arbitru
‎și că întrebările vin de la tine.
‎De fapt, de ce a trebuit să vin eu ‎să fac filmarea asta?
‎Nu putea s-o prezinte un computer ‎la televizor într-o simulare
‎sau poate chiar sunt într-o simulare?
‎Exist eu, de fapt? ‎De ce mi se întâmplă asta?
‎De ce n-aș putea mânca un ecler, în buclă?
‎Ca într-un GIF. Mi-ar conveni mai mult.
‎Oamenii din GIF-urile în buclă ‎sunt și ei prinși într-o simulare?
‎Asta li s-a întâmplat, de fapt? ‎Unde se încadrează viespile în simulare?
‎- Nu sunt sigur… ‎- Scuze, dar mai ai multe de-nvățat!
‎În acest serial, v-am purtat ‎de la strămoșii primitivi
‎la trezirea spirituală ‎și explozia culturală
‎până la marile descoperiri științifice.
‎Acum, în momentul de față, ‎omenirea se află la răscruce,
‎confruntându-se cu un viitor incert.
‎Vom face față schimbărilor climatice?
‎Sau nu?
‎Vor învăța computerele să ne șteargă?
‎Și dacă da, cum vom ieși ‎din coșul de gunoi?
‎Va învăța omenirea să trăiască în pace ‎cu ea însăși?
‎Sau noi toți
‎trăim acum ultimele ore, minute, secunde ‎ale civilizației?
‎Sau nu. Nu știu.
‎Nici voi nu știți.
‎Însă orice s-ar întâmpla, ‎se va întâmpla aici, pe Pământ.
‎Gata. Grozav! Am terminat, Philomena.
‎- Da? ‎- Da. Mulțumesc.
‎- Asta-i tot? ‎- Da. Bună treabă!
‎- Am terminat? ‎- Da. Bravo!
‎Super! Chiar poți să faci să pară ‎că am fost în toate locurile alea?
‎- Absolut. ‎- Zău?
‎Pe computer. E uimitor ‎câte poți face pe computer în ziua de azi.
‎Genial. Vorbim. Pa!
‎Tăiați, băieți! Mulțumesc!
‎Cred c-a ieșit bine.
‎Bravo! Mulțumesc.
‎Subtitrarea: Olivia Primejdie