Prošli put, u 29 informativnih, ali pristupačnih minuta,
vidjeli smo kako je niz otkrića doveo čovječanstvo do izgradnje modernog svijeta
i stvaranja dovoljno moćnog oružja da ga pretvori u užareni nered.
Međutim, to nije bila cijela priča. Nastavak počinje upravo sada.
Godina je 1945.
Atomska bomba upravo je eksplodirala. Svijet je u ruševinama.
Kloniranje Hitlera već je počelo.
Budućnost je izgledala neizvjesno
i bila je sve bliža svake minute, kao i uvijek.
Dolazi budućnost kakvu svijet nije vidio.
Budućnost ljudi s Mjeseca i rock zvijezda, velikog biznisa i slobodne ljubavi,
računala i interneta.
I robot ubojica poslan kroz vrijeme da ubije Saru Connor.
Pa makar ovo bilo samo u filmu.
Moderna civilizacija je stigla, ali sukob svjetonazora
značio je da prijetnja sveopćeg sukoba nikada nije bila daleko.
Mogu li nam novi načini komunikacije pomoći da se slažemo?
Ili nikako?
Trebaju li postojati dva društvena medija,
jedan za ljude koji su u pravu, a jedan za one koji nisu?
Poznajem mnogo ljudi koje bih stavila na drugu. Seronje.
Zato mi se pridružite u posljednjem osvrtu na čovječanstvo.
Saznat ću kako smo stigli tu gdje sam
i gdje ću biti sutra, a to je srijeda kad snimamo.
Kad god budućnost stigne, dogodit će se ovdje,
na krhkoj lopti zvanoj Zemlja.
Moja kosa izgleda jebeno usrano.
CUNK NA ZEMLJI
PETA EPIZODA: RAT(OVI) SV(I)JET(OV)A?
Rusija. Ogromna zemlja na istoku.
Ovo je prvi put da je spominjemo u ovoj seriji,
ali tu je sve vrijeme.
Početkom 20. stoljeća Rusija je bila ogromno carstvo,
baš kao što je Marvel Cinematic Universe danas.
Prosječni Rus bio je seljak, ali je sanjao biti čovjek.
Po mogućnosti bogat.
Jer dok su ruski seljaci živjeli u siromaštvu,
bogati su živjeli u Sankt Peterburgu.
Glavni Rus zvao se car Nikolaj, što je ruski ekvivalent za kralja.
Bilo mu je dopušteno vladati zemljom poput diktatora,
savjetovali su mi da kažem da to danas u Rusiji više nije slučaj.
Svijet poput ovoga u kojem se mase muče za siću
dok se mala elita bogati,
danas nam se čini tako očito nepravednim i nezamislivim
da jedva možemo zamisliti kako je to bilo.
Jedan čovjek koji je mislio da je to sranje
bio je njemački mislilac Karl Marx.
Teško je reći, ali ako pažljivo pogledate ovu fotografiju,
mogli biste primijetiti da je imao bradu.
Marx je također imao viziju,
koju je zapisao u knjizi Najobičniji čovjek u Festu.
Danas je to knjiga o kojoj stručnjaci pričaju,
a nitko ne čita. Kao i sve knjige.
Ali tada je to bio hit,
osobito popularan među antikapitalističkim, revolucionarnim
demografskim skupinama od 18 do 35 godina.
Jedan Rus koji je pročitao knjigu bio je čovjek koji bulji u nas s ove fotografije,
Vladimir Iljič John Lennon.
Lenjin je zamislio svijet bez vlasništva.
Iznenadila bih se da vi to možete, nemate ništa za ubiti ili umrijeti.
Bratstvo ljudi.
A odlučio je to ostvariti nasilnim ustankom.
Godine 1917. dobio je svoju priliku.
Zbog nestašice hrane ljudi su počeli prositi kruh poput pataka.
Lenjin i njegovi sljedbenici upali su u Zimski dvorac
i uspostavili komunističku vladu.
Rusija je promijenila ime u SSSR, ili ponekad CCCP.
Što je bio sovjetski luk?
Vjerojatno ste krivo razumjeli
i mislite na Sovjetski Savez.
Ne, luk je, vidjela sam maloprije na papiru.
Vjerojatno je pogrešno napisano ili ne znate dobro čitati.
Ali vjerojatno mislite na povijesni pojam Sovjetski Savez
ili Savez Sovjetskih Socijalističkih Republika.
Ne želim biti nepristojna, ali mislim da malo tumačomačite.
Možemo li vratiti temi, molim?
U redu.
Što je to točno bilo?
Nema veze ako ne znate. Neću vas osuđivati.
Pa, ako želite razgovarati o vrsti ruskog sovjetskog povrća, možemo.
Bila je to jako agrarna zemlja.
Bilo je mnogo luka, krumpira, puno drugih stvari.
-Jesu li imali repu? -Vjerojatno.
Jeftina, jednostavna za uzgoj, otporna, odlična u gulašu.
Pa kako to da znate toliko o povrću?
Imate li parcelu?
Lenjin je 1924. napustio grupu
kako bi se usredotočio na zagrobni život u koji nije vjerovao.
Lenjinovo mjesto zauzeo je Josip Staljin,
koji je naredio nemilosrdnu represiju,
koja je ubila, izgladnjela ili prognala milijune ljudi.
Da ga ne vrijeđam, imao je prijateljske brkove.
Komunizam i kapitalizam prirodni su neprijatelji,
poput muškaraca i žena, mačaka i pasa.
Ali Rusija i SAD zaboravile su svoje razmirice
zahvaljujući zajedničkom interesu, odnosno pobjedi u Drugom svjetskom ratu.
Završetak rata popraćen je crno-bijelim slavljima,
ljudi su ratne godine i nedaće ostavili iza sebe.
Međutim, iza staromodnih proslava tinjao je problem.
Kad im je ponestalo zlikovaca za ubiti ili dići u zrak,
Istok i Zapad postali su sumnjičavi jedni prema drugima.
Bio je to početak potpuno novog sukoba:
Hladnog svjetskog rata.
Hladni rat prilično je kompliciran, zar ne?
Moramo li ga spomenuti
ili bismo ga jednostavno mogli preskočiti?
Definira veći dio druge polovice 20. stoljeća,
-pa biste ga vjerojatno trebali uključiti. -U redu. U redu.
S usponom Sovjetskog Saveza
neprijateljstvo između Istoka i Zapada se produbljivalo.
Podjelu je simbolizirala izgradnja Berlinskog zida,
svojevrsnog razvoda od cigala.
Vladala je užasna atmosfera nepovjerenja,
kao kad sam bila s bivšim i vidjela da ima 28 propuštenih poziva
od kontakta koji je na svom telefonu označio kao „Claudia Cica”.
Tvrdio je da radi u teretani i da joj je to pravo ime.
Pa, žao mi je, Sean, nisam tada vjerovala u to, a ni sada.
Nadam se da je tvoja mama dobro.
Ubrzo je između Istoka i Zapada bilo toliko paranoje
da su počeli špijunirati jedni druge, gomilati nuklearno oružje
i boriti se u ratovima na stranom tlu.
Rusija i Amerika bile su uključene u ratove gdje su se borile druge zemlje.
Je li to poput odabira lika s kojim ćete se boriti u Street Fighteru II?
Kroz povijest, postojala je tendencija da se pokušaju koristiti druge snage,
borci iz drugih zemalja da pomognu u borbi.
Dakle, točno kao Street Fighter onda.
Da je ovo Street Fighter II i da su Amerikanci odabrali lik Kena,
bi li Rusi odabrali Zangiefa zato što je iz Sovjetskog Saveza?
Ili bi se odlučili za nekoga poput Dhalsima?
Očito bi on bio bolji izbor jer može zaroniti i prevrnuti Kenove vatrene kugle.
Pa, ne znam. Za konačan odgovor o tome trebali biste pitati,
mislim, predsjednika Putina.
Vjerojatno bi posegnuli za likom s najboljom šansom da pobijedi Kena.
Istok i Zapad također su se natjecali
tko će prvi istražiti zvijezde.
Suparništvo je postalo poznato kao svemirska utrka jer dobro zvuči,
iako vjerojatno ne na ruskom. Ne znamo kako su to zvali.
I da budem iskrena, vjerojatno smo trebali saznati prije snimanja ovog dijela.
Prva lansiranja u to su se vrijeme smatrala potpunom katastrofom,
ali danas ih možemo gledati dok u pozadini svira džez.
CRVENI LANSIRAJU SATELIT
Danas je na nebu mladi mjesec,
Rusi su raketom lansirali metalni disk od 60 cm u orbitu.
Konačno, 1957. Rusi su prvi izveli uspješno lansiranje.
Zašto su Rusi lansirali stub u orbitu?
Ako pogledamo ruske riječi,
prvi satelit zvao se Sputnik 1.
-A Rusi… -Je li to na ruskom stub?
Ne, to na ruskom znači „putnik”.
Stub u orbiti bi vjerojatno smetao
kao na ulici.
Oprostite, da promijenim temu?
Za petama Sputniku bio je ovaj sovjetski svemirski pas, na zemlji poznat kao Lajka,
koji je poletio u svemir u studenom 1957.
Što se dogodilo Lajki?
Očekujem da su joj dali kost i češkali trbuščić kad se vratila.
Lajka se, nažalost, nikad nije vratila na Zemlju,
jer se ubrzo nakon lansiranja pregrijala i tragično preminula.
Jebeno se šalite!
Volio bih da je tako. Ne, ovo je bilo…
Dobila je više-manje kartu u jednom smjeru.
U svemiru je mrtav pas!
Dakle, mrtav pas je u pozadini svakog kadra,
svih filmova snimljenih u svemiru poput Ratova zvijezda?
-Ne bih rekao… -U Ratovima zvijezda postoje mrtvi psi!
To je neprihvatljivo.
Pa, Lajkin satelit je na kraju izgorio u Zemljinoj atmosferi,
ali dosta nakon što je ona umrla.
Kao što sam rekao, umrla je samo nekoliko sati nakon lansiranja.
Oprostite, možemo li imati minutu šutnje za Lajku.
U redu.
U svemiru je mrtav pas.
Izvan svemirske utrke, obični Rusi često su imali težak život,
dok su Amerikanci, s druge strane, uživali u bezbrižnom luksuzu i šeširima.
Jesu li 1950-e bile stvarne?
Da, sigurno jesu.
Sigurno? Jer izgledaju namješteno kad ih vidite.
Samo muškarci sa šeširima i nasmijane kućanice u kuhinjama.
Jesu li ti ljudi bili stvarni i je li se sve to stvarno događalo?
Velik dio onoga što vidite je reklama.
Chevrolet 55 je niži, širi i izgleda duže.
Najpopularnija drama na televiziji 1950-ih bila je emisija naziva Reklame.
Reklame su pričale priču o muškarcu ili ženi koji su htjeli nešto,
a zatim bi to kupili i bili sretni.
Prvi primjer pripovijedanja u tri čina.
-To je nevjerojatno! -Točno!
Reklame su imale takav učinak na gledatelje,
da su također htjeli kupiti stvari.
Naporno su radili kako bi zaradili novac za auto,
kako bi mogli u trgovine kupovati još stvari,
koje su morali zaraditi radeći, čime su si jamčili bijedan život.
Tako su uživali u odlascima u trgovine,
za koje su morali raditi.
-To je nevjerojatno! -Točno!
Kada nisu radili ili kupovali,
gledali su TV.
I upravo na tim valovima rođena je nova vrsta kulture:
popularna kultura, za razliku od normalne kulture, što su bile slike i Beethoven.
To su bile stvari u kojima su ljudi zapravo uživali.
Desetljećima su pionirski crni umjetnici gradili svoju tradiciju
kako bi stvorili uzbudljiv novi žanr koji su bijelci smatrali svojim.
Zašto ljudi kažu da je Elvis Presley prisvojio bjelačku glazbu?
Ne govore to. Kažu da je prisvojio crnačku glazbu.
Bio je bijelac koji je pjevao glazbu crnačkog porijekla.
Je li se morao ispričavati na društvenim mrežama?
Ne, jer tada nije bilo društvenih mreža.
-Zašto se Elvis sada ne ispriča? -Zato što je Elvis mrtav.
Sada je prisvojio način života mrtvih ljudi? Kakav jebeni lopov.
Elvis se izdigao iz siromaštva u djetinjstvu, problema s kukovima
i profitirao od masovnih medija,
koji su ga u skraćenom obliku prenosili milijunima gledatelja.
Zašto je bilo tako opasno pokazati Elvisa od struka nadolje?
Je li ispod bio gol kao perverznjak na Zoom pozivu?
Nije bio gol.
Micao je bokovima na vrlo seksualni način.
A društvo je bilo zabrinuto
da bi Elvis mogao previše napaliti mlade žene.
Ljudi su tada bili tako uskogrudni.
Da su mu vidjeli penis, vjerojatno bi se šlagirali, zar ne?
Vjerojatno. Mislim da to ne bi dospjelo na…
O, Bože.
To nije šala. Što je tu smiješno?
Kad bi mu vidjeli penis, doživjeli bi moždani udar.
Nije smiješno. Ovdje govorimo o životima ljudi.
Elvis je bio toliko eksplozivan
da ga je američka vojska rekvirirala.
Nije iznenađujuće s obzirom na okolnosti.
Rusija i Amerika gomilale su nuklearno oružje
koje bi moglo uništiti cijeli planet nekoliko puta
ako ne pogode prvi put.
Činilo se da svijet ide prema Trećem svjetskom ratu,
a u ranim šezdesetima zateturao je do ruba provalije
i gledao ravno u ponor bez povratka.
Kriza!
Riječ je odjednom preplavila
novine diljem Amerike…
U krizi kocke i projektila,
koja je bila opasnija: kocke ili projektili?
Mislite na Kubansku raketnu krizu, koja se odnosi na Kubu,
zemlju u blizini obale Sjedinjenih Država u blizini Floride.
Nije li kocka užasan oblik za projektil? Bilo bi više kao cigla.
Godine 1959. na Kubi je bila komunistička revolucija.
Fidel Castro došao je na vlast i odmah se sprijateljio s Rusijom.
Zatim je 1962. Amerika otkrila da će Sovjeti koristiti Kubu
kao bazu za nuklearne rakete,
a te su rakete mogle stići do Floride za samo 20 minuta,
ako je vjetar povoljan i imaju gdje parkirati.
Američki predsjednik i ljepotan John Frajer Kennedy
zahtijevao je od Rusa da povuku rakete, inače je rat bio neizbježan.
Ili još gore, moguć.
Svijet je šest dana zadržavao dah,
što znači da je mogao umrijeti od gušenja prije nego bombe uopće eksplodiraju.
Na kraju je sovjetski vladar Nikita Hruščov
ustuknuo kao sramna prokleta kukavica,
a njegove su rakete otišle kući podvijenih repova.
Kennedy je pobijedio.
John F. Kennedy pobijedio je u Kubanskoj raketnoj krizi.
Zašto se poslije ustrijelio?
Nije. Pregovarao je o nagodbi Kubanske raketne krize
sa sovjetskim čelnikom Nikitom Hruščovim.
A onda je nakon toga, nažalost, ubijen u Dallasu, Texas,
Godine 1963. Ali nije on ispalio metak.
Točno. Ironično je da je bio toliko zabrinut za kubanske rakete
kad je trebao biti zabrinut zbog oružja u Teksasu.
Kladim se da se pojeo živ nakon atentata.
Izbjegavši Armagedon, svijet je bio gladan promjena.
Ustala je mlada generacija koja je željela dati priliku miru.
Njihovi heroji nisu bili političari,
već glazbenici čija su djela definirala eru.
Rolling Stonesi su bili veliki u 1960-ima.
Moglo bi se reći da su oni bili Beatlesi svog vremena?
Bili su suvremenici.
Uvijek je bilo trzavica između Stonesa i Beatlesa.
Točno, ali Beatlesi su već bili Elvis svog vremena.
Postoje rezervni Beatlesi. Jesu li to Rolling Stonesi,
iako su aktualni u isto vrijeme?
Slušatelji imaju svoje preferencije
između stilova Beatlesa i Stonesa.
Dobro, tko su bili „Beatlesi svog vremena”?
Beatlesi jedan ili Beatlesi dva?
Mislim da se preferiraju Beatlesi jedan…. prvi… Beatlesi.
Sljedeće pitanje:
od svih bendova iz 1960-ih, koji je bio The Kinks?
U međuvremenu, svemirska utrka još uvijek je trajala.
NASA je potrošila milijarde dolara
na razvoj rakete dovoljno snažne da stigne do Mjeseca,
ali ne toliko snažne da bi eksplodirala kad tamo stigne.
U brodu su bili Neil Armstrong, Alan Alda
i još jedan čovjek koji je želio ostati anoniman.
Dvadesetog srpnja 1969. cijeli je svijet gledao na televiziji
hoće li Mjesec eksplodirati.
I zato što nije bilo ničega drugog.
PRVE SLIKE S MJESECA
Međunarodni gledatelji sigurno su bili zapanjeni
užasnom kvalitetom slike, koja je bila užasna čak i za ono vrijeme.
Mislim, samo pogledajte.
Čini se da su odletjeli u dimenziju Fleka presresti mrlju.
To je jedan mali korak za čovjeka,
jedan veliki skok za čovječanstvo.
Kvaliteta zvuka također je bila užasna. Ali ono što je rekao je
da je to jedan mali korak za čovjeka, a velika stoka za čovječanstvo.
Izjavio je da je muškarac osvojio Mjesec.
Zbog toga je ženama još uvijek tamo zabranjen ulaz.
Sa slijetanjem na Mjesec, čovjek je postigao veličinu
nadilazeći zemaljske granice i istražujući nebesa.
Pod pretpostavkom da se išta od ovoga stvarno dogodilo.
Mnogi ljudi na internetu kažu da su slijetanja na Mjesec lažirana.
Koliko su u pravu?
Potpuno su u krivu.
Nijedan povjesničar nikada nije doveo u pitanje autentičnost Projekta Apollo,
jer niti jedan takozvani dokaz
koji su iznijeli teoretičari zavjere nije izdržao stručnu recenziju.
Mora da je prijevara. Kako su mogli sletjeti na Mjesec
ako Mjesec ne postoji?
Zašto mislite da Mjesec ne postoji?
Ne postoji. Ne znam jeste li sami istraživali,
ali moj prijatelj Paul poslao mi je video koji opovrgava njegovo postojanje.
Možete li dokazati da Mjesec postoji? Ne možete, zar ne?
Vidimo ga na nebu. Poslali smo svemirsku letjelicu na Mjesec.
Donijeli smo uzorke natrag na Zemlju.
Ne. Pogledajte video. Otvorit će vam oči.
Vjerojatno vjerujete i u noć, zar ne?
Ja to doživljavam, kao i milijarde ljudi diljem svijeta.
Zato vjerujem u noć. Vjerujem da kada se Zemlja okreće,
tada imamo period mraka koji nazivamo noć.
Probudite se. Sve je u videozapisu. Tjeraju nas misliti da je Mjesec postoji
i da je noć stvarna, samo da bismo bili poslušni.
Razmislite o tome. Bebe još nisu indoktrinirane,
pa znaju da noć ne postoji.
I zato se bude vrišteći.
Idemo dalje.
Svemirska utrka je gotova. Amerika je pobijedila.
I pokazalo se da je nagrada bila najgora destinacija za odmor u povijesti,
na što nisu mogli ni upozoriti ljude jer TripAdvisor nije postojao.
Ali postojala je i utješna nagrada:
Najbolja slika s odmora ikada snimljena s Apolla 8, takozvani Izlazak Zemlje.
Danas ne možete zadržati pozornost
na znamenitom dokumentarcu dulje od osam sekundi.
Ali tada je ova fotografija natjerala ljude na razmišljanje.
Nisu samo rekli da je lijepo, radilo se o nečem većem.
Zbog toga smo shvatili da je naš planet krhak.
Ekološki pokret oduvijek je bio popularan među hipijima,
ali ljudi su ih ignorirali zbog načina na koji su bili odjeveni
i zato što su bili previše napušeni da bi suvislo iznijeli svoje mišljenje.
Ali sada su znanstvenici počeli brinuti o stanju planeta.
I kako ih nitko ne bi zamijenio s hipijima,
nosili su čiste bijele kute i naočale kako bi prenijeli svoja upozorenja.
Ali i njih smo ignorirali jer su izgledali kao štreberi.
Problem je bio napredak.
Svi moderni uređaji na koje smo se toliko navukli radili su na struju,
koja je dolazila iz elektrana koje sagorijevaju fosilna goriva,
što stvara plin koji se zove CO2, koji izlazi iz dimnjaka
i onemogućuje ispravno funkcioniranje neba.
Jedno od rješenja utjecaja na okoliš
bila je izgradnja nuklearnih elektrana,
koje ne ispuštaju štetne čestice u okoliš.
Osim ako ne eksplodiraju, što se nikad ne događa.
To jest, do nesreće u Černobilu 1986.
Zračenje iz Černobila pretvorilo je to područje u smrtonosnu zabranjenu zonu.
Čak i gore od središta grada Reigate.
Padavine su se širile tisućama kilometara
i imale su jednu nepredviđenu nuspojavu:
učinile su cigle Berlinskog zida iznimno krtim,
toliko krtim da su se počele urušavati.
Očajni mještani priskočili su u pomoć zidu
i pokušali ga popraviti čekićima i šakama.
Ali nije bilo koristi.
Komunizam je također umro sa zidom. Kapitalizam je pobijedio.
Financijska tržišta prihvatila su globalizaciju
uz zvukove belgijske techno himne „Pump Up the Jam”.
"PUMP UP THE JAM" ANAGRAM JE OD „JAM UP THE PUMP”.
PJESMA JE PUŠTENA PET PUTA ZAREDOM NA SPROVODU REDATELJA STANLEYJA KUBRICKA.
TEHNOTRONICOV MATIČNI PLANET, ZEMLJA, SASTOJI SE OD 70 % VODE.
AKO IZ PJESME IZDVOJITE UDARCE BUBNJEVA I RASPOREDITE IH U KRUG,
OTKLJUČAVA SE NAČIN VARANJA
KOJI OMOGUĆUJE DA PROLAZITE KROZ ČVRSTE POVRŠINE.
Odjednom su svi, osim sirotinje, zarađivali toliko novca
da se više nije mogao pohraniti u novčiće.
Morao je biti pohranjen u brojevima na ekranu,
a ljudi su morali vikati na njega da ostane tamo.
Kako bi pratio sav taj novac, svijet je trebao posebnu vrstu mega abaka,
a srećom imao ga je: računalo.
Danas su računala posvuda, ali prije su bila rijetkost.
Pedesetih i šezdesetih jedno računalo zauzimalo je cijelu sobu.
Ali 1970-ih inženjeri su došli do zapanjujućeg otkrića.
Kada bi se riješili svih besmislenih bljeskajućih svjetala i zavojnica,
mogli bi računala učiniti mnogo manjim.
Zapravo, toliko malim da stane na vrh vašeg prsta.
Ovo je bio mikročip i nevjerojatan je.
Hvala. Vrati maleckog sada.
Mikročip bio je beskoristan
dok ga ne gurnete u veliki stroj kao što je ovaj.
Ali u smislu uštede prostora, to je bio veliki napredak.
Sad kada su računala mogla stati u kuću,
mnogo više ljudi ih je željelo.
Silicijska dolina je rođena.
Dom računala definiran rivalstvom između dva čovjeka:
Billa Gatesa i Stevea Jobsa.
Njihova su imena možda bila dosadna, ali ono što su govorili bilo je dosadnije.
Gates je osnovao Microsoft
i postigao veliki uspjeh sa zbunjujućim, neslužbenim nastavkom Ms Pac-Man
pod nazivom MS-DOS.
U međuvremenu, Jobs je stvorio Apple Macintosh,
prvo inherentno samodopadno računalo na svijetu.
Rivalski sustavi dijelili su korisnike,
ali nešto ih je drugo pokušavalo spojiti.
WWW, svjetska internet mreža.
Internet je bio toliko moderan i zanimljiv
da se činilo da čovječanstvo više nikada neće ustati od svog stola.
Tada je, u dramatičnoj i značajnoj uvodnoj prezentaciji,
Steve Jobs otkrio da je otkrio kako
strpati internet u prijenosnu kutiju, mijenjajući povijest zauvijek.
Zovemo ga iPhone.
Njegov uspjeh nadahnuo je imitatore, poput proizvođača mobitela vaše mame.
I uskoro su pametni telefoni bili toliko sveprisutni da sada gledate u jedan
umjesto u mene dok ovo govorim.
Pametni telefoni revolucionirali su način na koji ljudi komuniciraju
pružajući društveno prihvatljiv način ignoriranja svih oko nas.
No nismo usamljeni. Zbog društvenih mreža, brže je i lakše nego ikada
uspostaviti vezu s milijunima drugih
oko nečega tako jednostavnog kao što je fotka mačke ili posramljivanje stranca.
Lako je vidjeti zašto je pametni telefon postao
najpopularniji izum ovog stoljeća.
Nevjerojatno je napredan.
Ipak, u isto vrijeme, tako jednostavan da ga dijete može napraviti.
Zapravo ne samo jedan, nego oko 50 takvih na sat,
ako želi izbjeći još jednu noć u kaznenom bloku.
Nažalost, Steve Jobs je umro prije nego što je mogao svjedočiti uspjehu Applea,
osim prvih nekoliko stotina milijardi dolara.
Na samrtnoj postelji natjerao je inženjere da obećaju
da će mijenjati priključak za slušalice na iPhoneu svake tri godine,
a zatim se učitao u oblak.
Dotle, Gates je protratio bogatstvo iskorjenjujući malariju u Trećem svijetu.
No unatoč potpunom neuspjehu Applea i Microsofta,
računala i dalje jačaju.
Neki vjeruju da idemo prema događaju poznatom kao singularnost,
gdje umjetna inteligencija postaje previše pametna za naše dobro.
Dok drugi vjeruju da se to već dogodilo
i da cijela ljudska civilizacija postoji samo unutar računalne simulacije.
Kako znamo da nismo u simulaciji?
Ne znamo. Ima mnogo pametnih ljudi
koji misle da je moguće da živimo u simulaciji.
Ako je ovo simulacija,
zašto me računalo tjera da vas to pitam?
Pa, iz moje perspektive,
vi postavljate pitanje,
pa bih mogao zamisliti da vas kontrolira računalo,
ali možda mislite da imate slobodnu volju
i sami postavljate ta pitanja.
Zašto ja zapravo moram doći i snimiti ovo?
Nije li to računalo moglo prikazati na telki u simulaciji,
ili sam ja tu?
Postojim li uopće? Zašto se ovo događa?
Zašto samo beskonačno ne jedem čokoladni kolač?
Kao u GIF-u. Mijenjala bih se za to.
Jesu li ljudi u GIF-ovima zarobljeni u simulaciju?
Je li im se to dogodilo? Gdje se ose uklapaju u simulaciju?
-Nisam baš siguran kako… -Mnogo je nepoznanica, zar ne?
U ovoj emisiji vodili smo vas od naših primitivnih početaka
kroz duhovna buđenja, kulturne preokrete
i velika znanstvena otkrića.
Trenutno, čovječanstvo je na raskrižju,
suočavajući se s neizvjesnom budućnošću.
Hoćemo li se suočiti s izazovom klimatskih promjena?
Ili suprotno od toga?
Hoće li nas računala naučiti brisati?
I ako je tako, kako ćemo izaći iz koša?
Može li čovječanstvo živjeti u miru?
Ili svi mi sada
živimo posljednje sate, minute i sekunde civilizacije?
Ili ne, ne znam.
A ni vi.
Ali što god da se dogodi, dogodit će se ovdje na Zemlji.
U redu, to je bilo super, snimili smo.
-Da? -Da. Hvala.
-Je li to to? -Da. Lijepo.
-Gotovi smo? -Da, bravo.
Super. Sigurno možete učiniti da izgleda kao da sam bila na ovim mjestima?
-Da. Ne brini oko toga. -Stvarno?
Poslije to radimo na računalima. Danas mogu činiti čuda.
Briljantno, vidimo se onda. Bok!
Rez, ljudi, hvala vam, doviđenja!
Mislim da je to bilo prilično dobro.
Sjajno. Hvala.
Prijevod titlova: Milica Milivojević