‎Aceasta este planeta noastră. ‎Planeta Pământ.
‎Este planeta pe care stau eu acum
‎și pe care, dacă nu sunteți în zbor ‎sau în picaj liber de pe o clădire,
‎probabil, stați și voi.
‎Este povestea incredibilă despre cum ‎specia umană a transformat lumea noastră
‎dintr-o natură fără niciun rost, ‎ca aceasta,
‎într-una modernă, ca aceasta.
‎A făcut-o cu propriile mânuțe
‎și cu propria imaginație, folosindu-se ‎și de unelte, electricitate și internet.
‎Este o călătorie care mă va purta ‎în toate colțurile lumii,
‎unde banii și restricțiile de călătorie ‎din cauza pandemiei mi-ar permite,
‎apropiindu-mă de unele dintre cele mai ‎uimitoare realizări ale speciei noastre.
‎REGELE LEU
‎Voi adresa întrebări…
‎Cine ești?
‎…mediului academic, minților luminate ‎și specialiștilor
‎care mă vor ajuta să dezleg ‎misterul civilizației umane.
‎De ce se spune că nu se știe ‎cum au fost construite piramidele,
‎când este evident că sunt doar ‎niște cărămizi uriașe așezate în triunghi?
‎Aceasta nu este ‎doar povestea planetei pe care trăim.
‎Este povestea lumii în care trăim. ‎Sau ambele.
‎Veniți cu mine, Philomena Cunk,
‎să aruncăm o privire asupra lumii ‎pe care am construit-o împreună.
‎Urmăriți ‎Philomena Cunk: Despre Pământ.
‎PHILOMENA CUNK: DESPRE PĂMÂNT
‎EPISODUL 1 ‎LA ÎNCEPUT
‎Miliarde de ani ‎n-a existat civilizație pe Pământ,
‎doar animale, plante și gaze ‎care se degajau și se amestecau.
‎Cred că era frumos, dar plictisitor.
‎Până ce a apărut o creatură ‎care avea să schimbe totul: omul.
‎Omul primitiv semăna cu noi? ‎Era făcut din aceeași carne ca și noi?
‎Avea o denumire comercială? Să zicem ‎„carne de vită” sau „carne de porc”…
‎Se pare că erau făcuți ‎din aceleași chestii ca și noi.
‎Noi avem oase. ‎Și ei aveau fix aceleași oase ca și noi.
‎Presupunem că aveau oasele învelite ‎în carne, ca și noi,
‎dar nu știu ‎ce denumire comercială avea carnea.
‎- Deci era doar carne? ‎- Doar carne. Așa cred.
‎Ar fi greu să născocești o denumire ‎comercială pentru carnea de om, nu-i așa?
‎Borâtură?
‎Credem că primitivii erau proști pentru că ‎aveau sprâncene groase și ziceau „gâr”,
‎când, de fapt, ei au fost ‎primii inventatori.
‎Au fost primii care au folosit unelte,
‎ceea ce majoritatea bărbaților de azi ‎au uitat cum se face,
‎de aceea trebuie să cheme pe cineva, ‎un bărbat adevărat.
‎Cum și-au făcut oamenii primitivi unelte ‎când mergeau în patru labe?
‎Nu credem că au mers prea mult timp ‎în patru labe.
‎Suntem siguri că aveau mers biped ‎de cel puțin două milioane de ani.
‎Și-au făcut uneltele cu labele din față ‎sau cu cele din spate?
‎Nu cred că oamenii au făcut vreodată ‎ceva bine cu picioarele.
‎Dar da… Și-au făcut uneltele ‎cu picioarele din față.
‎Raportat la picioare, ‎ar fi fost picioarele superioare.
‎Ca să-și facă unelte, sigur s-au folosit ‎de picioarele superioare.
‎Sau de brațe, de mâini, ‎cum le numim noi astăzi.
‎Un lucru inventat de ei a fost focul,
‎care i-a ajutat să vadă noaptea ‎și le-a ținut de cald,
‎prelungindu-le, din nefericire, viața ‎și-așa plictisitoare.
‎Trebuiau să inventeze ceva cu care ‎să-și umple serile lungi și plictisitoare.
‎Au inventat arta.
‎Intru într-o peșteră, nu din greșeală ‎sau pentru că sunt un lup,
‎ci pentru că producătorii mi-au cerut ‎în mod special să vin aici,
‎să mă uit la arta rupestră.
‎Picturile rupestre, ca acestea,
‎reprezintă unele dintre primele dovezi ‎de civilizație pe Pământ.
‎Fiți liniștiți, se va îmbunătăți!
‎La început, artiștii preistorici ‎pictau tot ce le era la îndemână,
‎precum mâinile lor.
‎Apoi s-au extins la povești.
‎La început, povești plictisitoare ‎despre vaci stând nemișcate.
‎Mai apoi au început să picteze ‎scene de luptă înfricoșătoare, ca aceasta.
‎Oameni înfruntând vaci 2D.
‎Pentru omul cavernelor echivala ‎cu ‎Furios și iute 7.
‎S-a făcut vreo ecranizare ‎după aceste picturi?
‎Bănuiesc că n-au putut obține ‎drepturile de autor.
‎Cinematografia a apărut ‎mult după epoca picturilor rupestre.
‎Deci n-a existat un perete în fața căruia ‎să spui: „Vai, ce poveste extraordinară!
‎Trebuie să-l aducem pe Steven Spielberg ‎să facă un film.”
‎Ar fi greu să încropești un film ‎de o oră și jumătate
‎doar pe baza unui desen dintr-o peșteră.
‎Unii cred că aceste imagini violente ‎au fost pictate ca un act religios
‎menit să aducă noroc în luptele viitoare.
‎Nu știm de ce oamenii erau în război ‎cu vacile
‎și, din păcate, nu vom afla niciodată,
‎după cum nu vom ști nici numele ‎artistului sau ale acestor vaci,
‎pentru că, oricine-ar fi fost el, ‎cu siguranță, a dat de mult ortu' popii.
‎Era chinu' dracu' să vânezi zi de zi.
‎Asta, până când cuiva i-a trecut prin cap ‎să mănânce și niscaiva plante,
‎fiind o pradă mult mai ușoară, ‎pentru că n-o luau la fugă.
‎Acest simplu act de trândăvie ‎a dus la apariția agriculturii,
‎care a însemnat un mare pas înainte, ‎dar care acum comportă mari riscuri,
‎deoarece poți ateriza pe vreo unealtă ‎agricolă lăsată de izbeliște.
‎Primii agricultori au cultivat grâu ‎și au învățat să facă pâine.
‎Mai cultivau orz, mazăre și linte,
‎așa că și-ar fi putut face un burger vegan ‎decent, de pus în pâine.
‎Din fericire, n-au fost nevoiți.
‎Datorită acestei invenții: gardul,
‎instalația lemnoasă de înaltă tehnologie ‎pentru îngrădit animale.
‎Oamenii au înrobit repejor ‎oi, găini, capre
‎și inamicii lor numărul unu: vacile.
‎Fermele au început să semene tot mai mult ‎cu grădinile zoologice, doar că la zoo
‎nu poți alege animalul care-ți place ‎să-l ucizi și să-l mănânci,
‎exceptând cazul în care grădina zoologică ‎are mari probleme financiare,
‎și proprietarul nu mai are nicio speranță.
‎Oamenii au transformat animalele ‎pe care nu le puteau mânca sau călări
‎în animale de companie, dacă erau drăguțe.
‎Omul primitiv a domesticit câinii ‎pentru a-i ține companie
‎și pisicile… ‎pentru cine știe ce întrebuințare.
‎Pentru prima dată în istorie ‎putem vorbi despre o viață confortabilă.
‎Oamenii locuiau în case ca lumea, ‎care s-au înmulțit, devenind orașe.
‎E greu de crezut că mă plimb ‎printre ruinele primului oraș,
‎căci nu-i așa. Ăla e în Irak, aflat la ‎mare distanță și-al naibii de periculos.
‎Dar așa ar arăta vestigiile primului oraș,
‎așa că n-ai fi zis că n-am fost acolo, ‎dacă n-aș fi spus-o eu, din greșeală.
‎Astăzi este doar o grămadă de cărămizi ‎și moloz.
‎Dacă folosiți un computer modern ‎pentru a simula cum arăta înainte,
‎rezultatul v-ar lăsa cu gura căscată.
‎Începuse civilizația.
‎Cine a inventat civilizația?
‎Civilizația n-a fost inventată
‎și nici n-a apărut dintr-odată.
‎Pomenim despre civilizație de când ‎oamenii s-au apucat de agricultură,
‎au început să construiască orașe ‎și să alcătuiască legi.
‎Lucrurile astea s-au întâmplat treptat ‎în diferite părți ale lumii,
‎nu au apărut brusc.
‎Deci nu a fost opera unui singur om ‎care și-a dorit să rămână anonim?
‎Nicidecum.
‎Dacă ar fi fost așa, ‎nu am fi bătut monedă cu asta.
‎Adică n-ar trebui…
‎Dacă ar fi fost un singur om ‎și ar fi dorit să rămână anonim,
‎ni s-ar fi părut cam dubios, nu?
‎Deci civilizația a fost inventată ‎în Mesopotamia
‎de o persoană necunoscută sau mai multe.
‎Oricum, oricine ar fi fost, ‎sigur erau mari vizionari.
‎Aveau mesopotamienii vreunul dintre ‎lucrurile pe care le avem noi astăzi?
‎- Da. ‎- Cum ar fi?
‎Arme, bijuterii, temple, animale.
‎Nu. Mă refeream la picioare, sprâncene, ‎chestii de-astea.
‎- Da. ‎- Aveau?
‎Aveau tot tacâmul. Organele, orificiile, ‎sistemele ce lucrează împreună,
‎părțile de la exterior și de la interior.
‎Deci aveau același număr de orificii ‎și tot restul?
‎Da, în măsura în care știința ‎ne-o garantează.
‎Una dintre aplicațiile lor absolut geniale ‎a fost ceva ce folosim și-n ziua de azi:
‎cercul.
‎Roțile ar putea părea foarte complicate ‎unora dintre voi,
‎dar ele funcționează foarte simplu.
‎Partea circulară se învârte ‎în jurul părții fixe din mijloc
‎și, pe măsură ce suprafața de rulare ‎vine în contact cu solul,
‎presiunea rulează întreaga alcătuire ‎depărtând-o de tine,
‎dându-ți impresia că înaintezi,
‎ceea ce, de fapt, se și întâmplă.
‎Roata a permis oamenilor să călătorească ‎și să facă schimburi comerciale,
‎însă mai întâi trebuiau să numere ‎câte lucruri dețineau.
‎Asta a dus la nefericita invenție ‎a matematicii.
‎Să vorbim despre matematică și numere! ‎Numerele valorau mai puțin în antichitate
‎sau aveau aceeași valoare ca acum, ‎doar că mai mare?
‎În vremurile străvechi, numerele aveau ‎aceeași valoare pe care o au și acum.
‎Oamenii trebuiau să-și numere obiectele.
‎Aveau tot atâtea numere câte avem și noi?
‎Adică, de la unu la 700, ‎700 fiind cel mai mare număr?
‎Dar 700 n-a fost niciodată ‎cel mai mare număr. Poți număra cât vrei.
‎Nu. Am văzut un filmuleț pe YouTube. ‎După 700, numerele se repetă.
‎Se numesc diferit ‎doar ca să crezi că ele tot cresc.
‎Vrei să ți-l trimit?
‎Cu numere atât de mari, ‎dar nu mai mari decât 700,
‎oamenii aveau nevoie de ceva ‎care să-i ajute să numere.
‎A fost momentul ‎în care și-a făcut apariția abacul.
‎Folosind abacul, strămoșii noștri ‎și-au putut număra posesiunile.
‎De aici până la apariția banilor numerar ‎n-a mai fost decât un pas.
‎Oamenii antici au inventat moneda ‎pentru a face viața pe pământ mai ușoară,
‎dar, făcând asta, au inventat, ‎în mod necugetat, capitalismul,
‎care ne va omorî pe toți.
‎Scuze. Nu era o întrebare. ‎Am citit asta pe Twitter.
‎După ce au descoperit numerele,
‎oamenii s-au apucat să inventeze ‎ceva și mai plictisitor: scrisul.
‎Inventarea scrisului a însemnat ‎un mare pas înainte
‎sau a fost doar un succes de moment, ‎precum rap metal?
‎Cred că scrisul, odată conceput ‎și apărut pe lume,
‎a fost de neoprit.
‎Deci a însemnat mult mai mult ‎decât rap metal?
‎- Da, mult mai mult. ‎- Dar decât acid-jazz?
‎Tot scrisul primează.
‎Mă întrebam ce crezi despre acid-jazz. ‎Ce-i asta?
‎E o replică. Nu este originalul.
‎Înlocuiește o tăbliță de lut ‎mesopotamiană cu scriere cuneiformă,
‎prima formă de scriere din lume, ‎pe tăblițe de lut.
‎Să fim serioși! ‎Coperta este destul de banală.
‎Nici măcar nu se deschide ca lumea.
‎Și tu judeci cartea după copertă?
‎- Da. ‎- Este o abordare tristă și eronată.
‎Dacă cineva o citea cu voce tare, ‎ar fi fost prima carte audio?
‎Nu.
‎Scrierea a schimbat lumea. ‎Dintr-odată, ideile nu mai dispăreau
‎dacă persoana care le avea în cap murea.
‎Îți puteai transpune ideile în scris,
‎apoi oricine altcineva putea încărca ‎acele idei în propriul creier,
‎wireless, importându-le doar cu privirea.
‎De necrezut, deși a fost inventat ‎cu mii de ani în urmă,
‎scrisul încă există și azi, dedesubtul ‎clipurilor pe care la urmărim online.
‎Tot aici mai găsiți și un alt tip ‎de limbaj scris care încă dăinuie:
‎emoticoanele
‎sau, așa cum le numeau vechii egipteni, ‎cei care le-au inventat, hieroglifele.
‎Egiptenii au relatat povești întregi ‎în cod hieroglific,
‎un fel de benzi desenate Marvel, ‎mai coerente.
‎În loc să fie puse la vedere, ‎ca să se poată bucura de ele cei vii,
‎benzile desenate egiptene ‎au fost pictate pe pereții mormintelor
‎ca morții să se bucure de ele.
‎Mormintele acestea zac ‎sub unele dintre cele mai cunoscute
‎și mai țuguiate edificii din istorie.
‎Mă refer la piramide.
‎Privind piramidele, este imposibil ‎să nu te izbească gândul
‎că sunt doar niște triunghiuri mari ‎așezate pe o bază pătrată.
‎Probabil că forma asta avea o denumire, ‎dar nimeni nu știe care ar putea fi.
‎Este încă unul dintre nenumăratele secrete ‎ale piramidelor.
‎De ce au această formă? Pentru ca oamenii ‎fără adăpost să nu poată dormi în ele?
‎Nu cred că erau mulți oameni fără adăpost ‎în Egiptul Antic.
‎- Nu? ‎- Nu, aveau grijă unii de alții.
‎- Se ajutau reciproc. ‎- Bun.
‎Era bine și când ploua, ‎pentru că apa se scurgea.
‎Cum au construit egiptenii piramidele?
‎Au început de sus în jos ‎sau au început de jos în sus?
‎Trebuiau să înceapă de jos în sus,
‎pentru că ar fi fost imposibil ‎să înceapă de sus în jos.
‎Egiptenii credeau că cel mai important ‎lucru din viață era moartea.
‎Cu cât erai mai sus-pus, cu atât ‎moartea ta trebuia să fie mai complicată.
‎Regii egipteni erau numiți „faraoni”
‎și, când mureau, se transformau în mumii, ‎ca-n filmele cu Scooby-Doo.
‎Egiptenii antici erau obsedați de morți, ‎nu-i așa?
‎Acum, că-s toți morți, ‎crezi că mai simt la fel?
‎Egiptenii antici ‎nu erau obsedați de morți,
‎erau obsedați de viață. Voiau să trăiască
‎și să se asigure că, după moarte, ‎vor reveni din nou la viață.
‎De aceea practicau mumificarea.
‎Cum făceau mumificarea? ‎Descrie puțin procesul!
‎Luau cadavrul, îl puneau pe o masă
‎și îl spălau. ‎Mai întâi scoteau creierul.
‎După aceea făceau o incizie în abdomen
‎prin care scoteau tot ce credeau ‎că va putrezi.
‎Apoi cadavrul era acoperit cu sare ‎și uscat,
‎după care era învelit în bandaje ‎și așa rezulta mumia.
‎Exact genul de tratament pe care-l face ‎Gwyneth Paltrow săptămânal.
‎Au mers mumiile vreodată pe bicicletă?
‎Din câte știu eu, nu. ‎Egiptenii antici nu aveau biciclete.
‎- Ai dreptate. ‎- Nu aveau nici drumuri.
‎Deci n-aveau biciclete ‎pentru că nu puteau merge pe bicicletă.
‎Habar n-am de ce am întrebat asta. ‎Nu știam ce altceva să întreb.
‎În timp ce faraonii din Egipt ‎lăsau moștenire temple și morminte,
‎dincolo de Mediterană apărea un imperiu ‎și mai impunător.
‎Grecia, țara, nu musicalul ‎Grease,
‎care avea să fie leagănul civilizației.
‎Grecii antici au inventat o mulțime ‎de chestii pe care le mai avem și astăzi,
‎ca medicina și măslinele,
‎și o mulțime de chestii care s-au pierdut, ‎ca democrația și coloanele.
‎Pe lângă aceste ruine impresionante, ‎grecii antici au dezvoltat și cultura,
‎precum cea bacteriană din iaurt, ‎și teatrul, în cele mai anoste forme.
‎Grecilor le plăceau tragediile.
‎Într-o tragedie, se petrec lucruri triste, ‎oamenii mor sau se sinucid,
‎dar tragediile antice grecești ‎s-au petrecut cu secole în urmă.
‎Sunt considerate triste și acum?
‎Sunt triste și acum pentru că spun ‎povești despre oameni,
‎la care, uneori, ne putem raporta.
‎S-au petrecut de mult. De ce mi-ar păsa?
‎Repet, ‎tragediile sunt despre situații umane.
‎Chiar și-n zilele noastre, ‎dacă ai afla că, din întâmplare,
‎ți-ai ucis tatăl și te-ai căsătorit ‎cu mama ta, ai fi destul de supărat,
‎așa cum a fost și Oedip.
‎Oi fi eu mai rece, dar zău că nu-mi pasă ‎de oamenii din Grecia Antică.
‎Păcat!
‎- Ție-ți pasă? ‎- Îmi pasă foarte mult. Asta mi-e meseria.
‎Amicul meu, Paul, a scris despre un tip ‎rămas cu un cartofior înțepenit
‎după o perversiune neinspirată.
‎A scris o poezioară despre asta. ‎N-a murit nimeni, dar suna groaznic.
‎Poate fi considerată o tragedie
‎sau cartoful trebuie să prindă rădăcini ‎și să-l omoare, pentru a deveni una?
‎Pare, mai degrabă, un incident nefericit.
‎Nu cred că are relevanță în timp ‎ca să-l considerăm o tragedie.
‎Paul spunea c-a fost tragic.
‎Și-a cam făcut de cap în ultima vreme. ‎Ar trebui să ia o pauză.
‎Grecii au creat și un fel de teatru ‎pentru proști, numit „sport”.
‎Au inițiat Jocurile Olimpice ‎fără a invita alte țări,
‎ca să fie siguri că Grecia va câștiga.
‎Participanții la aceste prime olimpiade ‎concurau complet goi,
‎în parte pentru că un fizic atletic ‎era considerat o virtute,
‎dar mai ales ‎pentru că nu exista elastanul.
‎Am auzit că, la primele Jocuri Olimpice, ‎sportivii trebuiau să concureze goi.
‎Da, concurau goi.
‎Există scrieri în care se spune că uneori ‎spectacolul era de-a dreptul erotic.
‎La lupte, cu toate acele zvârcoliri,
‎li se vedea găoaza și nu numai.
‎Nu puteau fi cenzurate pentru public?
‎Blurate sau ceva de genul acesta,
‎ori să le ceară oamenilor să închidă ochii ‎când cineva se apleca?
‎Nu cred c-ar fi funcționat.
‎Dar te uitai drept în rozeta lor.
‎Uneori, oamenii chiar asta făceau.
‎Zeus era de acord cu asta?
‎Dar cea mai celebră formă de luptă ‎inventată de greci
‎a fost duelul minții.
‎Filozofia este, practic, ‎studiul gândirii despre gândire,
‎ceea ce sună a pierdere de timp, ‎fiindcă asta și e, în definitiv,
‎deși un filozof ar putea argumenta ‎că timpul irosit
‎n-a existat niciodată,
‎moment în care ai renunța ‎la orice discuție și-ai ronțăi biscuiți.
‎Aceștia sunt filozofii greci antici,
‎nu cei reali, care sunt oale și ulcele.
‎Poate-au mai rămas niscaiva dinți din ei.
‎Sunt reproduceri în piatră.
‎Filozofii greci au născocit teorii ‎îndrăznețe despre viața pe Pământ.
‎De aceea le-au dăinuit numele,
‎deși n-au mai scos nimic nou ‎de foarte multă vreme.
‎Socrate, Pitagora,
‎ăsta, de aici. Ăsta…
‎Iar ăsta-i Platon.
‎Chiar și acum, la secole după moartea sa, ‎tot adâncit în gânduri este,
‎născocind teorii deștepte.
‎Dacă i-am putea băga un microfon ‎în creier, le-am putea auzi și noi.
‎Nu putem. Și chiar de-am putea, ‎ar fi în greacă,
‎limbă pe care nimeni din echipa noastră ‎de producție n-o vorbește.
‎Platon a transmis învățătura unui discipol
‎ce avea să devină unul dintre cei mai mari ‎gânditori ai tuturor timpurilor:
‎Aristotel.
‎Aristotel a spus o mulțime ‎de lucruri inteligente, nu-i așa?
‎Citatul meu preferat e: ‎„Dansează ca și cum nimeni nu te vede!”
‎Este universal valabil, ‎se poate aplica la orice.
‎Încrederea mea se cam clatină,
‎deși las impresia că sunt încrezătoare.
‎Uneori, când discut cu experții,
‎mi-e frică să nu par cam prostuță.
‎Atunci mă gândesc să dansez ca și cum ‎nimeni nu mă vede și asta mă ajută.
‎E ca un cadou.
‎Cum de i-a venit lui Aristotel ideea asta?
‎Nu știu ca Aristotel să fi spus așa ceva,
‎să dansezi ca și cum nimeni nu te vede.
‎- Nu cred c-a spus asta. ‎- N-a spus?
‎Eu nu știu s-o fi spus. ‎Nu știu de ce, dar nu cred că a făcut-o.
‎O fi spus ceva asemănător,
‎ceva referitor la încrederea în sine?
‎- Nu cred. ‎- Bine.
‎Asta e.
‎E posibil ca experții să nu cadă de acord ‎referitor la ce au spus ei de fapt,
‎dar, fără îndoială, acești filozofi greci ‎ne-au schimbat modul de gândire.
‎A avut vreodată vreun filozof o idee ‎atât de mare, încât să-i crape capul?
‎Nu, din câte știu eu.
‎Știi bine, creierul omenesc ‎e plin de țevi. Filozofii…
‎- Nu știu. ‎- Nu știai asta?
‎- Nu știam. ‎- Ei bine, creierul e plin de țevi.
‎Știi că filozofii sunt plini de idei
‎și că încearcă să le împingă ‎prin aceste țevi?
‎Când ai o idee mare,
‎cum e mai bine, s-o spargi în mai multe ‎gânduri mici, cât un bob de mazăre,
‎și să le treci prin țevi ‎într-o succesiune rapidă
‎sau iei taurul de coarne, o forțezi prin ‎țevile creierului ca un bulgăre uriaș,
‎scrâșnind din dinți și cu prețul vieții?
‎Iată un mod foarte interesant de a descrie
‎cele două tendințe majore din filozofie!
‎Prima, stilul mai analitic,
‎care presupune spargerea problemelor ‎în unele mai mici…
‎Boabele de mazăre.
‎Iar cealaltă, abordarea mai sintetică,
‎care presupune o perspectivă de ansamblu.
‎Descrierea ta este, de fapt,
‎o delimitare destul de ciudată
‎a celor două tendințe majore ‎din filozofia actuală.
‎- Am zis bine? ‎- Foarte bine.
‎Mă bucur.
‎Între timp, Grecia Antică era răspândită ‎pe tot globul de acest om,
‎Alexandru cel Mare.
‎Alexandru a devenit rege la 20 de ani,
‎a condus o campanie militară ‎în Orientul Mijlociu
‎și stăpânea un imperiu, ‎ce se întindea din Grecia până în India,
‎la 30 de ani. Cum avea părul?
‎Nu știu.
‎Alexandru n-a fost singurul megastar ‎care avea propriul imperiu.
‎Zone întinse din China au fost unificate ‎de Qin Shi Huangdi,
‎primul personaj de desene animate ‎care și-a fondat propriul imperiu
‎și a construit Marele Zid Chinezesc.
‎Se zice că Marele Zid Chinezesc e unicul ‎obiectiv pe care-l poți auzi din spațiu.
‎Nu-l poți auzi.
‎Se zice că-l poți vedea din spațiu, ‎dar nu este adevărat.
‎Deci nu-l poți vedea din spațiu.
‎Astronauții chinezi au încercat să vadă ‎Marele Zid, dar n-au putut.
‎Dacă nu l-au putut vedea înseamnă că este ‎un zid invizibil, ca un câmp de forță.
‎Este invizibil din spațiu, ‎dar vizibil de pe pământ.
‎Foarte ciudat, nu-i așa? ‎Să fie și ăsta unul dintre marile mistere?
‎Are China și un acoperiș? ‎Există Marele Acoperiș al Chinei?
‎Nu, nu există Marele Acoperiș.
‎Imperiul chinez a fost un centru ‎al gândirii creatoare
‎și filozofice,
‎menționat în documente istorice ‎scrise cu multe secole înainte
‎de lansarea hitului „Pump Up The Jam”, ‎cu care nu are nicio legătură.
‎Grecii aveau un imperiu. ‎Și chinezii aveau un imperiu.
‎Când spunem „imperiu”, ‎ne gândim la cel mai mare dintre ele,
‎Războiul Stelelor‎ sau Roma.
‎Fiind vorba despre istorie, ‎rămâne Roma, din păcate.
‎Imperiul Roman a ajuns la apogeu ‎sub conducerea lui Iulius Cezar,
‎cel mai cunoscut roman până la Polanski.
‎Astăzi știm o mulțime de lucruri ‎despre romani datorită Wikipedia,
‎iar Wikipedia știe atât de multe ‎despre romani
‎datorită celor petrecute la Pompeii.
‎Pompeii era atât de avansat, ‎încât avea propriul vulcan,
‎latinescul pentru „deal furios”.
‎Ani de zile, oamenii și vulcanul ‎au trăit în armonie,
‎până în ziua fatidică în care s-au certat, ‎și vulcanul a izbucnit,
‎îngropând Pompeii ‎sub un strat gros de cenușă.
‎Viața de zi cu zi a fost sufocată în fașă,
‎ca și cum cineva ar fi oprit timpul în loc
‎și ar fi umplut totul de praf.
‎A fost nimicitor, dar partea bună este
‎că le-a oferit arheologilor informații ‎despre cum trăiau romanii.
‎Datorită vulcanului, știm că romanii ‎aveau pielea cenușie, erau complet chei,
‎și-și petreceau timpul lenevind ‎în casele lor pline de praf.
‎S-au păstrat și imagini despre viața ‎sofisticată pe care o duceau romanii,
‎despre confortul în care trăiau, ‎cu baie în casă și cunilingus.
‎Imperiul Roman era foarte avansat ‎pentru vremea aceea.
‎Oamenii cred că romanii au inventat ‎o grămadă de lucruri,
‎dar, adesea, ei doar perfecționau ‎lucrurile făcute de alții.
‎O să spun câteva lucruri, ‎și tu-mi spui dacă romanii le-au inventat
‎sau doar le-au perfecționat. ‎Inventat sau perfecționat.
‎Pune-mă la încercare!
‎- Încălzirea prin pardoseală. ‎- Inventată.
‎- Calendarul. ‎- Perfecționat.
‎Ai călcat pe bec. Asta înseamnă ‎că nu poți răspunde la următoarea.
‎Drumurile.
‎Drumurile au fost inventate de perși ‎și mulți oameni știau despre ele.
‎Oricum, ai dat-o-n bară. ‎Nu poți răspunde la asta.
‎- Cimentul. ‎- Inventat.
‎- Alfabetul. ‎- Sigur nu l-au inventat.
‎Probabil, nici nu l-au perfecționat.
‎- Trebuie să alegi un singur răspuns. ‎- Așa trebuie?
‎- E greșit să spun „perfecționat”. ‎- Albirea anală.
‎- Poftim? ‎- Albirea anală.
‎Albirea anală…
‎- Nu știu ce-și făceau. ‎- Hai, încearcă!
‎- Nici nu știu ce-i aia. ‎- Când albești pielea anusului.
‎- Da? ‎- O decolorezi.
‎Nu eu, asta-i clar. ‎Oricum, n-am idee, așa că zic „pas”.
‎Inventat sau perfecționat, ‎trebuie să spui.
‎- Albire? ‎- Exact. Albire anală.
‎O să zic că ei au inventat-o.
‎Cu doar câteva sute de mii de ani în urmă,
‎oamenii trăiau în peșteri, ca animalele.
‎Acum, în urma descoperirilor tehnologice ‎și culturale,
‎trăim în orașe, ca oamenii.
‎Uitându-ne la Roma Antică, ‎i-am putea ierta pe strămoșii noștri
‎că erau la fel de infatuați ‎ca James Corden.
‎Dar Imperiul Roman nu știa
‎că se va confrunta cu una ‎dintre cele mai mari provocări:
‎omul păcii, Iisus Hristos Atotputernicul, ‎zis și Fiul lui Dumnezeu.
‎Data viitoare, ne ocupăm de religie ‎și de răspândirea ei.
‎Ca memele, dar cu un stil de viață ‎și vestimentar complet diferite.
‎Vom discuta despre două dintre ‎cele mai importante cărți din istorie:
‎Biblia și Coranul
‎și vom răspunde la întrebarea: ‎„Care dintre ele este cea mai bună?”
‎Subtitrarea: Olivia Primejdie