Дівчата, ви куди?
Я дістану вас, довбані суки!
Маю китів-убивць, які полюють на мою команду!
Вам краще стерегтися, бо Тілікум наближається!
- Куди вони пливуть? - А ви як думаєте?
На пошуки людей та їжі.
І сексуальних партнерів!
Там що, увесь клас?
Сенді, вони вкрали твого човна?
Так, і всі каяки та каное, та ще й довбану дохлу курку.
Оце була вечірка, Амеліє.
Чекайте! Дівчата!
Я проспала!
Дівчата, заради бога, не кидайте мене тут!
Випуск ‘07
Агов, приятелько.
ВІСІМНАДЦЯТЬ ДНІВ ПО ТОМУ
Сніданок готовий.
Прошу, йди поїж, Амеліє. Ми зварили останній шкільний черевик.
Іди, поки є, бо переходимо до килимового покриття.
Чуєш, ти колись пробувала вести журнал успіхів?
Чула, такі речі можуть перезапустити мозок.
Або як щодо... Як щодо сміхотерапії?
Може, спробуєш?
Спочатку буде дивно, але ми пройдемо це разом. Готова?
Один, два, три.
Не намагайся мене вилікувати. Я не витягну.
Це цілком природна реакція на ситуацію, що склалася.
Але десь там є люди.
Треба лише дочекатися, доки інші знайдуть їх і приведуть допомогу.
Минуло 18 днів, Зоі.
Мило, що ти віриш, що вони повернуться.
Але ж у них немає мега-яхти.
- Якийсь час знадобиться. - Або так, або вони померли.
Оце й усе?
Устілка найбільш поживна, і я...
Їм за двох.
Дратує, але вона має рацію.
Неважливо. Я скоро поїду, ясно?
Якби ці суки не вкрали мого човна, я б зараз у морі їла чайок,
а не безглузді довбані туфлі.
Є успіхи?
Не дуже. Вона як телефон без сигналу.
А звідки пластівці морської солі?
Лупа. Щоб додати чогось особливого. Ось, тримай.
Гаразд.
Знову вона починає.
Вона ще ніколи так не відрубувалася.
Яке марнотратство.
Чекайте!
Дівчата, час.
Треба знову це обговорити.
Ні!
- У біса ні. - Це не обговорюється, Рене.
Гаразд? Ми повинні протриматися, поки не зійде новий урожай.
У музичній кімнаті щойно зробили ремонт, на килимі майже не сиділи.
Килим — це не їжа.
Зрозуміло? Ми не протримаємося на килимі.
Наші тіла вичерпують усі наші запаси гліцерину та кетонів
і тепер починають їсти протеїн з м'язів.
Люди можуть виживати століттями майже ні на чому.
Подивіться на Ганді або на Гвінет Пелтроу.
Що? Але ж їхні основні органи страждають.
Дівчата, наші тіла вже відмовляють.
Той сморід — це наші нирки відмовляють.
Наші легені в процесі скорочення.
Наші серця із часом просто зморщаться і відмовлять.
Зазвичай, зрештою людину вбиває серцевий напад.
Або інфекція.
Як твоя ножова рана, Зо?
Вона практично не гноїться, Рене.
Дівчата, завжди є причина, щоб продовжувати рухатися вперед.
Саме так.
Гаразд.
І саме так ми протримаємося.
Я так втомилася злитися від голоду.
Гаразд, Бікі, безумовно, є моральні настанови щодо цього.
Та я не знаю.
Ми ж їмо тіло Христове вже тисячі років.
І це правда.
Ні, Зоі має рацію, це аморально.
О боже мій. Та ви перебільшуєте.
Так, коли я скуштувала патрульного з Гватемали,
то відчуття було дивне, але потім стало пречудово.
Гаразд, якщо ми це зробимо,
то треба робити швидко, доки всі не знесилилися.
Гаразд. Круто. Котру з нас з'їмо першою?
Так, я так і думала.
Ми нікого не будемо їсти. бо як ми взагалі вирішимо?
Рада племені?
Звучить якось дивно.
Рада племені.
Ні-ні, дівчата. То я жартувала.
Ні, дівчата. Я жартувала.
Дуже мило. Монахиня, яка любить реаліті-шоу.
Уже не так, бляха, мило, так, Бікі?
Зачекайте, дурепи!
Той довбаний опосум.
Привіт.
Я подумала, що, можливо, ти захочеш поговорити з професіоналом.
Очевидно, тобі доведеться наділити
неживий об'єкт цими рисами, але в мене вийшло.
Я знаю, що це справді гівняна ситуація,
але ми за тебе хвилюємося.
Ти це чуєш?
Ти вже чуєш різне, так?
Типу чого? Голоси...
Зачекай, Зоі підмовила тебе?
Амеліє, будь ласка.
Думаю, настав час підзарядити батарею
для електрошокової терапії.
А знаєш що? Я візьму цю швабру.
Стули пельку і дай поспати.
Замовкни!
Можливо, її терапевт працює не так, як мій,
та, здається, вона не говорить про почуття.
Що, обговорюєте стратегію?
Ви ж за мене не голосуватимете?
Ніхто ні за кого не голосує.
Замовкни!
Що ви думаєте з приводу особистості проти фізичного тіла?
Намагаєтеся зважити, хто кращий з точки зору м'яса
чи хто гірший з точки зору виживання?
Розумієш, я думала...
ми можемо повністю розділити голоси.
І зрештою не заскочити нікого!
Дурепи.
Явно не можна покладатися на голос Зоі.
Трясця твоїй матері, Сенді. Це ти все це зробила?
Човен просто чудовий.
Так, я навчилася дечого у плаванні, Зоі.
І тепер це мій човен.
До речі про плавання,
ти багато часу провела в морі...
Не завдяки тобі.
Так, мені все ще погано від цього.
Лише цікавлюся. Чи можна десь
дістати антидепресанти для Амелії?
Має ж десь ще бути нерозграбоване місце.
Ти про все думаєш не з того боку.
Треба знайти того, хто розграбував.
Називається «Підводне місто».
Це така плавуча комуна,
складається з туристичних човнів інструкторів з плавання.
Кожен засмаглий, недорікуватий вилупок,
який має маску й трубку, пристав туди,
і тепер вони грабують все, що під поверхнею.
Зачекай, то всі ці пляжні бродяги, які кинули школу
і гналися за літом, тепер займаються цим лайном?
Десь так. Якщо чогось хочеш, вони можуть пірнути й дістати.
Хочеш банку супу на вечерю? Внизу є «Костко».
Хочеш антидепресанти?
Вони точно могли б зробити підбір ліків із закритими очима.
Це чудово. Це ідеально.
Так, ідеально. Це дивовижно. Краще уникати «Підводного міста».
Усіх, хто не віддавав борги «Підводному місту»,
втопили.
Лайно.
То якого біса ти хочеш повернутися туди?
Зоі, я вижила три місяці тільки тому, що була сама й пила свої сльози.
Моя слабкість зробила мене до біса витривалою.
І я хочу, щоб моя дитина також пізнала це відчуття.
І Тереза. Якщо я зможу переконати її поплисти.
Це тому ти під'єднала другий велосипед?
Оце так дружба, еге ж?
- Це все, що ми маємо. - Так.
Доки не будеш готова з'їсти сучку.
Ти в нормі?
Дівчата! Їжте мене.
Я згодна. Я найстарша,
найбільш ймовірно потраплю на небеса, і я знайшла кілька прикладів
жертвоприношення в Старому Завіті,
що стали теологічною лазівкою для вбивства.
То що скажете?
Я думаю, нам потрібна хвилина, сестро.
Я скажу. Хто їстиме баранину, коли можна з'їсти ягня?
Це дуже шляхетна пропозиція, сестро, але...
ми не можемо з'їсти черницю.
Через Бога. Це просто розлютить його.
Ви ж розумієте, так?
Але ви можете керувати радою племені.
Дівчата, ви занадто серйозно сприйняли мій жарт.
- Добре, у дупу все. Нехай буде баранина. - Ні-ні.
Так, я очолю раду племені.
Дайте мені хвилинку.
Зоі, як ти щодо голосування сьогодні?
Так. Вочевидь я мішень.
Я єдина з усіх, хто вважає, що це довбане безглуздя.
Ну все, ти розбудив мене востаннє, маленьке лайно.
Де ти?
Час думати як опосум.
Як тільки голоси пораховано, рішення набуває сили,
і людина з найбільшою кількістю голосів...
вибуває.
Перший голос.
Зоі.
Жодних несподіванок.
Другий голос.
Тереза.
Третій голос.
Меґан.
Тереза.
Що?
Тереза.
Ви в біса жартуєте?
Усе, що я робила місяцями —
готувала й прибирала за вами, невдячні сучки.
Перепрошую, і все це без пальця, і ось це ваша вдячність?
Нічого особистого, чесно.
Ти поводилася зі своїм тілом як із храмом усі роки ЕКЗ.
- Ти до біса органічна. - Обожнюємо твоє тіло.
Якщо ви збираєтеся використати материнство проти мене,
я використаю його для власного порятунку.
Що?
- Я роститиму дитину Сенді. - Що? Справді?
- Що це за лайно? - Ти це для мене зробиш?
Так, таким чином дитина буде в безпеці.
Ми ж не будемо ростити її в морі, як пара довбаних піратів.
- Припини. - Гаразд?
Ми залишимося на суші й ходитимемо до Рене на огляди.
Гаразд.
То я в безпеці чи як?
- Так? - Еге ж.
Матусі скрізь заправляють, тож Те в безпеці.
- Дякую. - Вітаємо.
Тереза. Не рахується.
- Зоі. - Припиніть.
Тож, два голоси за Зоі.
Один голос за Меґан.
Тереза не рахується.
Останній голос.
Це Меґан.
Якого дідька?
Маємо два голоси за Зоі та два голоси за Меґан.
У нас нічия.
Обід із двох страв.
Чудово.
Привіт, мій маленький.
Амеліє?
Ні!
Що? Що тобі потрібно?
Ти така гарна.
Нам лише потрібно, щоб ти
прийшла на раду племені й віддала за когось свій голос.
Ні, я роблю те, що пообіцяла кілька тижнів тому, я чекаю на смерть.
Ясно? Раджу вам спробувати.
Амеліє!
Я дуже намагаюся не регресувати.
Намагаюся бути чемною.
Я розумію, ти маєш інший погляд на ситуацію.
Але ти також є певною мірою причиною того, що ми маємо прийняти таке рішення.
Ти справді підставила нас своєю вечіркою.
Тож, будь ласка, йди і проголосуй,
тому що решта залюбки виживе, навіть якщо ти не хочеш цього робити.
Гаразд.
Ще б трішки...
і знову б вилізла сучка.
Звісно, але чому я під прицілом?
Гра на скрипці не є навичкою виживання.
Що, ми більше не цінуємо мистецтво?
Ця країна ніколи його не цінувала. Що ж змінилося?
Амеліє.
Слухай, я знаю, що багато напартачила.
Але десь там є люди і є інші способи вижити.
Річ не в тому, кого обрати — мене чи Меґан.
Не треба обирати нікого.
- Так, це має сенс. - Дякую.
Що ж це за життя, дівчата?
Лише те, що людина може вижити, не значить, що вона мусить.
Страждання не завжди має сенс.
Іноді це лише страждання.
Ні. Це неправда. Я не це мала на увазі.
Завжди є надія, розумієте?
- Ми протрималися так довго, що... - Ні.
Ні, це неважливо. Ти не розумієш суті.
Усе неважливо.
Не має значення, що ми зробили світло чи виростили овочі,
або те, що десь там є люди.
Ті люди не мають значення. І ми, і ти також.
Я маю значення.
Я бляха важлива. Саме через мене ти сюди приїхала.
Завдяки мені ти досі жива, тож обери мене.
Прошу, врятуй мене.
Та ні, Зоі.
Хіба ти забула, ти ж дівчина, яку ніхто не обирає?
А ти дивуєшся, що знову стоїш тут,
в очікуванні на виліт.
Тож, ні, я тебе не оберу.
Але й Меґан теж не оберу.
Для нас усіх це все скоро скінчиться.
Тож давайте доти не ускладнювати.
- А вона права. - Зоі багато напартачила.
- Так. - Не слухайте її, вона не при собі.
Через Зоі ми застрягли тут.
Дивіться на її одяг. Вона на межі.
Зоі штовхнула Сенді в море.
- Так. - І змусила Саскію взяти провину.
Через Зоі ця штанга впала мені на палець.
Це було випадково.
І останню курку ти вбила теж випадково?
- Через це ми зараз голодуємо. - Вона завжди звала мене Пепе.
Я єдина, хто знає, як увімкнути радіо.
Вона має рацію.
- Тож... - Справді.
Тепер, коли ми знаємо, що десь там є люди, це найважливіше.
А я можу...
Я не маю, що додати.
Меґан.
Я голосую за Меґан.
Так, я теж.
- Ні. - Це має сенс.
Ні.
Я теж.
- Мені так шкода, Меґан. - Меґан, вочевидь.
- Якого біса? - Меґан.
Я теж голосую за Меґан. І наша дитина також.
- Саскіє. - Будь ласка, скажи їм.
Будь ласка, не треба.
- Будь ласка. - Нічого особистого.
Просто... Якщо цього бажає група, тоді,
так, це Меґан. Мені шкода.
Дівчата, це все зайшло надто далеко, і мені шкода,
- що я вам підіграла. - Кажіть, сестро.
Задля вищого блага.
Не треба.
Людина, яка набрала найбільше голосів...
це Меґан.
Ви серйозно?
Ви всі купка шльондр!
Купка сучих доньок.
Йдіть геть. Мені байдуже.
Та пішли ви! Ви купка кротів.
Меґан теж має значення.
Мені шкода.
Доброго ранку, слухачі.
Сьогодні в нас насправді поганий день.
Повторюю, наші координати 34.4100 градусів південної широти,
150.3037 градусів східної довготи.
Ми знаємо, що ви десь там.
Будь ласка...
прийдіть і врятуйте нас від самих себе.
Як ми сьогодні почуваємося?
Схвильована?
Усе добре? Гаразд.
Погляньмо, що в нас тут.
Це вочевидь дитина. Чи не так?
Жартую.
Ні. Я...
Вібратор, серйозно?
- Будь ласка. - Змирися із цим.
Гаразд. Може бути трохи холодно.
За моїми підрахунками, ти на четвертому місяці.
Бажаєш почути серцебиття?
Воно буде схоже на це.
Серйозно?
Це справді так на тебе діє?
Так. Вибач.
Просто це все, чого я хотіла.
Але мусила відмовитися кілька місяців тому.
Бо думала, таке ніколи не трапиться.
Ну, це станеться приблизно через сім місяців.
- П'ять. - П'ять.
П'ять.
Математика...
Ти отримаєш свою дитину, Терезо, і я піду.
Щойно я народжу... його,
я відпливу й залишу тебе з ним.
Ніхто не просить тебе йти.
Та годі.
Ніхто не хоче мене тут.
Ледве дочекалися, поки я піду в 12-му класі.
Зоі із Саскією штовхнули в море за першої можливості.
Навіть коли я намагалася пристати до гватемальців,
вони мене відшили.
Ти ж казала, що з'їла одного з них.
Добре, причина була.
Але річ у тому, що я тепер самотня вовчиця, і моє місце в морі.
Сенді,
ти... повна психопатка.
Дякую.
Але залишся з нами.
Гаразд? І немає буквально нікого іншого, з ким би я хотіла ростити цю дитину...
окрім своєї подруги.
Що?
Нічого собі, дівчата!
Йди в біса геть, Рене!
Це наша мить.
ОБІД
Ой, ні...
Так, я знаю. Знаю.
Я ж не можу зіграти на скрипці на барбекю,
щоб усі заспівали разом.
Зрозуміла. Без образ, дівчата.
Ні, не погоджуюся.
«Зе Коррс», «Дейв Метьюз Бенд»,
оркестровий барабан культової «Пісні про стрінги».
Я зроблю це.
Я добровільно приношу себе в жертву.
Чекай, справді?
Так. Слухайте, мені гаплик.
Я втратила надію.
Ви не втратили, тож...
Якщо це допоможе вам вижити, тоді я зроблю це.
Довбане лайно!
- Трохи нетактовно. - Ти впевнена, Амеліє?
Так, упевнена.
Але без цього лайна в дусі «Пікнік біля Навислої скелі».
Не хочу бачити жодної...
Хотіли чекати, доки вона злякається і передумає?
Ні.
Робимо це зараз, або не робимо взагалі.
Коли вона сказала це лайно, вона померла для мене.
Отже, я подбаю про це, гаразд?
За нас усіх.
Але потім ніяких оцих «Зоі завжди все партачить».
Зрозуміло? Ніяких «Зоі не має значення», домовились?
Хтось мусить робити брудну роботу, і це буду я, добре?
Згода.
Підіть накрийте на стіл.
От лайно.
- Дякувати богові. - Що за...?
Слава Богу.
Я справді думала, що тебе прикінчила.
Складний розрахунок,
бо я мусила врізати досить сильно, щоб їх переконати,
але не так сильно, щоб ти померла. Здається, впоралася.
Чому я на велосипеді, на човні, Зоі?
Тому що тобі час їхати, Амеліє.
Є таке «Підводне місто», де можна отримати все, що бажаєш.
Тож прошу, вирушай і купи там собі ліки, а потім повертайся додому.
Ти така в біса надокучлива.
- Що? - Я була готова відійти з миром.
А тут з'являєшся ти зі своєю довбаною псевдопожертвою
і психовтечею на човні,
і я маю почуватися краще після всього цього?
Так.
Так, боже ж мій, Зоі, знаєш, хто ти?
Ти – це просто... Просто якийсь діагноз.
Коли лікар саджає тебе й каже, що ця набридлива,
а іноді й небезпечна для життя річ тепер є частиною твого життя,
тож тобі доведеться із цим жити.
Ти уявляєш, як нам пощастило, Амеліє?
Уявляєш, скільки там людей, в яких нікого немає?
Людей, які б убили за те, щоб мати когось з діагнозом,
адже те, що ти відмовляєшся називати дружбою,
бо боже борони, заборонено, фу-фу,
це все, що в нас залишилося.
Тож так, вибач, я завжди буду тут,
дратуватиму тебе й битиму саме стільки, скільки потрібно,
щоб тебе не з'їли,
і казатиму, що гривка чудова, навіть якщо вона лише... непогана,
тому що різниця між виживанням і справжнім життям тут, на острові, —
це робити те ж саме лайно, але поруч із кимось іще.
Це довбаний привілей, ясно?
Я знала, що мені гривка не личитиме.
- О боже мій. - Навіщо ти дозволила?
Ти тільки про це шкодуєш?
От же ж дідько. О боже.
Це добре. Жаль означає, що ти щось відчуваєш.
Хочу залишити ці відчуття.
Так. Гаразд. Тоді вставай.
Уперед, пливи! Не думай, пливи.
Бережи себе.
І повертайся, прошу.
Думаю, буде приємно, коли хтось виголосить промову під час їжі,
щоб ми могли віддати шану жертві.
- Це не ресторан при театрі. - Я такого не казала.
Це вшанування життя Амелії
і тієї пожертви, яку вона принесла.
Саме як ресторан при театрі.
- Дівчата. - Це про шанування її внеску,
її життя, її хобі, її друзів та родини...
І що ти збираєшся сказати?
Я скажу, розумієте...
- Якщо хочеш, я з радістю це зроблю. - Дівчата!
Ми слухали Зо-Зо FM.
Ми бачимо щось схоже на школу.
Щойно були... майданчики для нетболу,
тепер наближаємося до обриву.
Це західний бік.
Це... Це хлопці.
Ви чуєте нас?
Дівчата! Чекайте. Дівчата!
Знаю, ми не знаємо одна одну, але я божеволію,
бо думаю, що моє чоло смердить. Можеш понюхати й сказати?
Просто понюхай.
Оце було насправді дивно.
Вибач. Це було дивно.
Зоі, стій!
Застрибуй на човна!
Вони вб'ють тебе, якщо повернешся без мене.
Давно в біса пора.
Стою тут, махаючи руками, як член на вітрі,
чекаю, доки побачиш і теж мене врятуєш.
Ну, якщо чесно, цей човен розрахований на двох людей,
тому я можу плавати тільки по колу.
Слушне зауваження.
Поквапся, дурепо.
Вибач.
Погнали, сестро!
ВЕЧІРКА З БАКСАМИ В БРЕНДО
Вітаю, дівчата.
Ми шукали місце яке можна було б назвати домом.
І ми дуже голодні, тож...
запалюйте піч, пані.
Що скажете? Ви нас візьмете?
Шестеро чудових хлопців зійдуть на берег!
- Ця гривка не така вже й погана. - Не треба про це.
Як-то кажуть,
лише тиждень розділяє лайнову зачіску й гарну.
З твоїми темпами я стану Рапунцель, доки допливемо.
Ну, гаразд. У мене короткі ноги.
Просто крути, Зо-Зо.
Не зупиняйся.
Переклад субтитрів: Dmytro
Творчий керівник Яна Ануфрієва