Продовжуємо копати, дівчата.
Ваша капсула часу чекає десь там.
Так, сестро Барбіко.
Якби ви довбонули її трохи сильніше,
могли б просто прикінчити.
Сестро, питання.
Католицькі духи реагують на екзорцизми буддистів?
Це мені на майбутнє.
А як щодо: «Як почуваєтеся, сестро Барбіко?»
Ви так захопилися своїми драмами,
що навіть не помітили, що поруч з вами є ще одна жива істота.
З усією повагою, сестро Б... Барбіко,
ваша келія за межами, а старі звички не вмирають.
Еге ж, дуже зручно.
Саме тому я уникала вас так довго.
Бо, коли підійшла вода, я молилася.
«Господи, кого завгодно, тільки не це збіговисько».
Адже я пережила 2012-й і повстання заколок-метеликів
та 1996-й з госпіталізаціями після пірсингу носа.
Чорт, я пережила 2016-й
і безперервний гул цієї дуже сумної дівчинки Біллі Айліш.
- Але ви... - Що ми?
Ви були найбільшим збіговиськом сучок з усіх, яких я колись учила.
- Що за слова? - А як ви мене називали?
- Сестра Барбісучка? - Мати Нетвереза?
Непорочна інфекція?
- Скажена Бікі. - Бікі Лизь-Лизь.
Сестра Бікі Не Побачу Члена.
Довбана Бікі Обвислі Цицьки.
Черниця Нетрахайко.
Досить!
Благаю, досить.
Досить уже.
От лайно. Довели до сліз довбану вчительку.
Випуск ‘07
Що ж сталося із цим класом?
Від вас десятьох завжди була шкода,
але бриття голів, відрізання пальців,
- ховання гарних унітазів від інших? - Так, Женев'єво.
Це найлегше в цьому переліку.
Хоча досить егоїстично, бляха-муха.
Припиніть!
Ще тиждень,
і боюся, когось могли б убити, якби я не втрутилася.
Шкода засмучувати вас, сестро, але ми впоралися лише за день.
Сенді мертва декілька тижнів.
Якого...
Пам'ятаю, Сенді скиглила нестерпно, але...
це підло, дівчата, навіть для вас.
А тепер діставайте листи, які ви писали майбутнім собі.
І подумайте над тим, ким ви стали.
Хто бажає зачитати свій уголос?
Я можу.
Добре.
«Люба майбутня Фібі, вітаю.
Ти, напевно, очолиш штат». Точно.
«Ти все пропустила заради навчання
і не їздила в шкільний табір, щоби взяти додаткові уроки.
Перед самим випуском у тебе немає подруг.
Це було того варте?»
Так, я знаю, що останні кілька місяців були, типу, дуже гівняними.
Але якимось дивним чином мені...
навіть сподобалося спілкування з вами, тож...
Так.
«Люба Амеліє». Я завжди трохи відхилялася від теми, так, сестро?
«Не знаю, у чому твоя довбана проблема і чому ти не відповідаєш на дзвінки,
але поверни мою спідницю Біллабонг».
Я все ще чекаю на неї, сучко.
«Люба майбутня Женев'єво,
чи точніше, третя жінка прем'єр-міністерка?»
Якого біса? Навіть не вірила, що стану другою.
«Зараз у тебе вже сертифікат III в області косметології
і ти працюєш майстринею манікюру».
Таке життя.
Хто ж знав, що я покину манікюр заради медицини?
Тільки не я.
О, це любовний лист до Мітча
і до хріна малюночків.
А яйця – це ноги, а прутень грає на скрипці власними руками.
Не дуже анатомічно правильно,
але все одно точний опис мого майбутнього, тож...
Що в тебе?
У мене була лише піхва, що варила пиво, тож...
Але малюнок не такий вдалий. Еге ж.
Хто в нас залишився?
- Амелія. - Ні, у мене немає листа.
Я до того вже пішла.
Забула про твою матір. Мені дуже шкода, люба.
Що ж, дівчата,
час збагнути...
Амеліє, про що вона каже?
Амеліє?
Мама померла.
Тому я рано пішла зі школи.
Що?
- Хтось до магазину? - Мілс, ти з нами?
- Але якщо ти зачекаєш хвильку... - Зо-Зо, пішли швидше.
Амеліє, давай з нами.
- Зоі, мені треба... - Зо-Зо.
Вона... Вона наклала на себе руки.
Боже, Зоі. Усе... Усе добре. Це було...
Ну ж бо, ходімо.
Зо-Зо.
Амеліє, давай з нами.
Ми не гуляли сто років.
Ні. Йди без мене.
Треба побачитися з Денні.
Перепрошую.
Знову привертає до себе увагу.
Типова Зоі.
Вибач, люба. Я думала, вони знають.
Та ні, це...
Усе гаразд.
Я не знала.
- Якби я знала... - Це було дуже давно.
Чому я завжди все, бляха-муха, псую?
Якби я не облажалася на зустрічі, ви б не застрягли тут,
Саскія не викопала б свої травми.
Женев'єва не мала б закрепу. Ти б не сказала нам,
що твоя мати померла, а я...
сиджу там, жартую про спідницю Біллабонг, розумієш?
Увесь цей час...
Увесь цей час я переконувала себе, що це ти мене кинула, розумієш?
То що там? Кажи. Я заслуговую.
Я просто бігала за тобою, щоб поплакатися про те, що сталося зі мною,
і раптом побачила все чітко,
так, ніби я тебе не знала, і...
Зо, ми не повинні цього робити.
Розумієш, ми... Ми з тобою не подруги.
Звісно, ми подруги.
- Не все було гладко. - Ну, ми б підтримували зв'язок.
Раз на декілька місяців обідали б. Про що б ми розмовляли?
Про наші життя.
Але вони такі різні.
Ми дуже різні, Зоі.
Нас би ніщо не тримало після школи,
- навіть якби я не пішла. - Амеліє,
знаю, я облажалася. Мала б телефонувати тобі ще,
але якби я лише знала, що трапилося, такого б між нами не сталося.
Так, сталося б.
Можливо, не одразу, але... сталося б.
Вибачте, що в мене був таємний туалет.
Ні, мені шкода, що я вас усіх обдирала.
Шкода, що я змішувала крейду, воду й казала, що це суп місо.
Але вам усім подобалося...
Вибачте, що сказала, що я лікарка, а насправді майстер манікюру.
Що?
Ти не лікарка?
Оце ти мене надурила.
Скажіть?
Нічого, Рене. Ми, типу, знали.
Що?
Ну, коли ти назвала формальдегід розсолом,
це був явний прокол.
Коли ти брала в нас «планові» мазки на ПАП
і називала розширювач «лопаткою».
В яку лабораторію ти їх надсилала?
Тому що всі вони були одним пакетом.
Це не мало сенсу.
Я почала підозрювати, коли ти...
відтяла увесь мій палець.
Так, мені дуже шкода.
Вибачте, що я брехала.
Терезо, я дуже перед тобою завинила.
Мені теж шкода.
Вибачте всі.
Вибачте, ми лише...
Пеп... Женев'єво.
...проїхали?
Я перетворила твоє життя на пекло, і мені подобалося.
Просто той відчай,
твоя наївність мене дуже обурювали.
Це вибачення чи...
Та насправді я лише заздрила.
Через те, що ти маєш таку незламну міцність характеру.
Ти справді знаєш, хто ти.
І вибач, що я намагалася змінити це.
Вибачення приймаю.
Тут забагато естрогену.
Треба провітрити кімнату й піти поїсти.
Ідемо.
Хочете за щось перепросити, Бікі?
Та годі.
Пара затримань після уроків і ви, міленіали, подаєте позов.
Тебе карали за порушення форми одягу,
паління за актовим залом,
запізнення на уроки, не кажучи вже про твою схильність до булінгу.
Що ви сказали?
Ти була задирою, не знала спокою.
Ні, ви сказали про паління за актовим залом.
Іноді
таким дівчатам, як ти, Саскіє,
покарання тільки на користь. У мене були свої причини.
Закінчили із цим?
Що ти робиш?
Я роблю широкий жест.
Зо, не хочу бути нечемною, але ти не думала вибачитися перед Амелією?
Скористаюся порадою дівчини, яка не мала подруг.
Зоі, мова не про це. Ми зараз чемні одна до одної.
Гаразд. Вибач, подруго.
Терезо, ця риба... Просто неймовірна.
Заправка... Дуже гостра.
Я сьогодні не робила заправки.
Але дякую, Сас.
Вибач, ми такі позитивні й усе таке,
але мені все ж трохи недобре.
Усе добре.
О боже.
О, ні.
У мене теж у роті неприємний смак.
Я не хочу...
Дівчата, не дивіться на сусідок.
Чиніть опір...
Опирайтеся блюванню.
Дівчата, мабуть, річ у рибі.
Не кажи «риба».
Добре.
Спробуймо.
Повечеряємо
й подивимося, як піде.
Зоі, будь ласка, припини.
Але ж ти мусиш їсти, чи не так?
Ти можеш зробити це зі мною.
Червоні чи білі?
Серветки, не вино. Вина немає.
Ти зациклилася на цьому,
тому що ми поруч, і все здається важливішим, ніж воно є.
Добре, тоді
скажи мені, якщо наша дружба була для тебе такою незначущою,
навіщо ж ти приїхала на зустріч?
Переважно через закуски.
Слухай, ти ж добре знаєш, те,
що двоє щось пережили разом, не означає, що це назавжди.
Добре, повідомлення, бляха-муха, отримано.
Господи боже!
До біса, якщо я залишуся тут, під цим куполом грому.
Ні, Зоі...
Не хочеш бути подругами, твоя справа.
Не розумію, навіщо було вплутувати моїх батьків.
Добре. Лише не торкайся металу.
Усе це місце під напругою, дурепо!
Добре.
Червоні чи білі?
Море переповнене смертю та хворобами.
Яка дурепа їстиме рибу?
Це кінець світу, сестро? Жнець все ж таки прийде по нас?
Та ні, дурненька, це лише зміна клімату та харчове отруєння.
Рене, люба.
У дівчат температура 39. Що мені робити?
Я не лікарка, сестро.
Так, вибач. Важкий був день.
Уже заплуталася, хто з дівчат лікарка, а котру вбили...
Звичайно, ніхто не повірив, що я лікарка, Фібі.
Типу, ніхто ніколи від мене не чекав чогось великого.
Справжня медицина — це доброта.
Нехай у тебе немає того шматочка паперу,
але знаєш що?
Що?
Ти робиш людям краще.
Ти добра подруга, Фібс.
Та скільки ж там ще?
Сподіваюся, Меґан не єдина моя подруга за десять років
Отже, наскільки ми впевнені, що гумові шини
захистять нас від електричного розряду?
Ну, минуло десь 20 хвилин,
тож тепер можеш торкатися будь-якого металу.
Фактично, можеш навіть піти.
Ні, краще пересиджу в безпеці.
Мені буде спокійніше,
якщо ти хоча б візьмеш гумовий чобіт і рукавичку.
Ні?
Як знаєш.
Тож...
як там ферма?
Добрий врожай цього року?
Кому постачаєш арахіс?
Супермаркетам чи на літаки в маленьких пакетиках, чи як?
Заводи-виробники пасти.
Арахісову пасту роблять з арахісу.
Присягаюся, ніколи раніше так про це не думала.
Це неймовірно.
А якби ми спілкувалися, я б це знала.
Зоі, не удавай, що це цікаво.
Я не можу уявити, через що тобі довелося пройти. Але...
Я не дуже розумію, чому ти не сказала мені, Амеліє.
Що арахісову пасту виробляють з арахісу? Винна.
Ми нікому не казали.
Денні досі думає, що то був серцевий напад.
А ти знаєш, що було не так? Типу...
Був якийсь діагноз?
Вибач.
Я дуже хочу знати відповідь. Але...
- Здається, це риба. - Не кажи «риба».
То що? Я була тимчасова найкраща подруга?
Я лише хотіла більше друзів.
Дівчата, маєте вільне відро?
Нам навіть цього не вистачає, не можемо дати.
А дехто з нас — жінки лише з одним відром, так?
Не починай.
Коли в тебе лише одне відро, ти маєш бути вдячною.
Що коїться?
Або одне відро покладається на інше, щоб напитися.
Я загубилася в метафорах. Ми — це відра чи це про нашу дружбу?
Меґан...
ти алкоголічка.
Звідки ти це взяла?
Я бачила, як ти злизувала вино з підлоги вчора.
І все, що ми робили тижнями, — лише напивалися, і я...
я не хочу цього більше робити.
Непримітна Лоро, здається, ти знайшла собі нову подругу з відром.
Обережно. Воно протікає.
Зоі, іди.
Не можу це робити, доки ти тут.
Що? Хочеш, щоб я вийшла туди, у третє пришестя?
Що?
Ніч, коли прийшов Поко, була другим, тож, це третє пришестя.
- Це ази математики. - Як знаєш. Я піду.
- Що? Серйозно? - Так, ясно?
Я ніби як тварина, яка біжить до лісу, щоби вмерти. Відпусти.
Ні, там небезпечно. Тебе вдарить струмом.
Та боже мій, не драматизуй.
О боже мій.
Боже мій, ти в нормі?
Усе гаразд?
Не час казати: «Я ж тобі казала»?
Ти щойно обісралася, чи не так?
Подруго...
Я обісралася десь на 20-й секунді.
Ходімо.
- Це не смішно. - Це смішно.
Не зробила б такого з незнайомкою, правда?
Саскіє, люба, повернись у будинок.
- Ви знали. - Маячня.
Повертайся. Ліпше, якщо поспиш.
Ви знали, що він робив.
Я й гадки не мала.
Припиніть, будь ласка. Ви знали, що він робив зі мною.
А про інших знали?
Затримання після уроків — так я тримала його подалі від тебе.
У дупу ваші довбані затримання, бо вони були до дупи, а ви...
Саскіє...
Саскіє.
Така в біса тендітна.
Саскіє.
У нас на дивані була така...
постійна тінь моєї мами.
Як справжній відбиток від її перебування на дивані
в останні місяці.
І так воно й було, розумієш.
Вона сиділа на тому дивані кожного дня.
Аж поки одного ранку ти прокинулася, а вона зібрала половину арахісу
посеред ночі з власної примхи і...
І коли ти в цьому зростаєш,
ти лише чекаєш. Лише чекаєш та думаєш...
це неминуче, розумієш, і в мені це теж є, і...
А потім, коли це нарешті сталося, це було наче...
Це не сум.
Це просто ніщо.
А тепер я й гадки не маю, хто я без антидепресантів.
Але думка про...
про те, щоб припинити їх вживати, лякає, адже тоді може з'явитися щось приховане.
Слухай, Амеліє, ти не твоя мати.
Ні, я схожа на неї.
Але й не схожа, так?
Тому що я тут.
Мені шкода, що з тобою все це сталося.
Я найбільше шкодую, що тобі довелося пройти через це все наодинці.
Дякую.
Мені краще.
Так, мені теж.
Блювота пройшла.
Я маю на увазі, що коли це все відкрилося, то...
Мені вже набагато краще.
З мене досить.
Ніяких таємниць.
Досить таємниць.
От бляха-муха.
Будь ласка, я поясню.
Я знала, що він писав дівчатам і просив врятувати його
під іншим ім'ям, тож я вилучала телефони.
Знала, він зустрічався з дівчатами на межі кампусу,
а це поза юрисдикцією школи,
тож я карала їх за порушення кордонів.
І я наглядала за всіма його... фаворитками, немов яструб.
І знаходила приводи, щоб їх ізолювати,
аби запобігти зустрічі з ним.
Перешкоджала будь-яким зв'язкам будь-якими можливими способами.
Це були недосконалі рішення, Саскіє.
І я не чекаю пробачення.
Я знаю, що могла зробити більше.
Ви всі довбані курви.
Включно з вами.
Амінь.
РИДЖ ХАЙТС КАТОЛИЦЬКИЙ КОЛЕДЖ
МЕЖІ КАМПУСУ
Крута хата, сестро Барбіко.
Ми могли б їсти яєчню з петрушкою весь цей час.
Не кажучи вже про облатки до причастя.
Я збиралася розповісти вам про все це,
але, якщо чесно, ви отримали собі цілий магазин.
І це був єдиний спосіб подолати страх срати в школі.
Дівчата, а якби ви написали листа
собі молодшим тепер, що б ви сказали?
«Не їж рибу».
Ні, серйозно, про що ви шкодуєте з того, що ніколи не зробили?
Я шкодую, що була такою занудою в школі.
Я не скурила жодної цигарки.
Ну, оце ми зможемо виправити. Хто ще?
Шкодую, що не мала вечірки з нагоди народження дитини.
Я з нетерпінням чекала на всю цю халяву.
Гаразд, буде тобі вечірка. Хто наступний?
Шкодую, що не позбулася Ґеррарті, коли була нагода.
Бляха, так, давайте вичистимо все це місце від цього виродка, гаразд?
Хто ще?
Я шкодую, що сприймала своє відро як належне.
Тепер я не наповнюватиму своє відро нічим, окрім води.
Я не розумію, що це означає, але це звучить здійсненно.
- Рене? - Не думаю, що я...
Не думаю, що про щось шкодую.
Після того, як прочитала власного листа,
я завжди бажала бути майстринею манікюру, і я цього досягла.
Амеліє?
Шкодую, що...
так і не вивчила слова пісні «Тиждень» «Беарнейкид лейдіс».
Чекай, що?
Пісня «Чикиті Чайна, китайське курча?»
Так.
А які ж там в біса слова?
Ми знаємо ще якісь біти?
Знімаю сорочку.
- Гублю сорочку. - Він співає: «Гублю».
Гублю...
Та до біса цю пісню!
Дякувати бісові, це скінчилося.
Молодець, подруго.
Сьогодні...
ми прощаємося
з чоловіками, які процвітали в сірій зоні,
користувалися презумпцією невинуватості
і покладалися на мовчання інших.
Сьогодні ми кажемо цим чоловікам...
йдіть у дупу.
Йдіть у дупу!
Зоі.
У мене скінчилися антидепресанти.
Ти одужаєш, подруго.
Я про це подбаю.
Приємно, коли всі жалі вирішені, так?
- Так. - Справді.
Так, чудово, скажіть?
Таке чудове відчуття, коли все на своєму місті.
Ви це, бляха, серйозно?
Ви забули про мене.
Знову.
Справді.
Ніхто з вас не прийшов на мій не похорон,
тож я хочу справжній.
Хочу, щоб мене прославляли й говорили про мене з любов'ю,
і вшанували, і, бляха-муха, не забули.
Святий боже, жінки...
У нас що, завтра похорон?
- Так. - Чудово.
Вирішили.
Я можу нафарбувати всім нігті.
У сірувато-бежевий.
Переклад субтитрів: Дмитро Авраменко
Творчий керівник: Яна Ануфрієва