God morgon, alla tjejer på Ridge Heights,
oljeriggarbetare, bergsherpas
eller rymdstationslyssnare som också överlevt apokalypsen.
Det är 44 dagar sen vattnet steg,
och inte för att skryta, men vi glänser.
Om du nånsin varit
på en möhippa i en strandvilla med utcheckning kl. 10.00,
då vet du att kvinnor får saker gjorda.
Alla vet att nyckeln
till en framgångsrik möhippahelg är brudnäbben
och Saskia VanDerBeek är den kvinnan för oss.
Vad säger vi? Cykla eller dö!
Cykla eller dö!
- Cykla eller dö! - Cykla eller dö!
Cykla eller dö!
Är hon jobbig? Ja.
Men skulle du vilja ha hennes jobb? Fan heller.
För utan den kvinnan får vi inte ostbrickorna
eller bordet med utsikten,
eller morgonrocken du aldrig bär igen, men måste betala för.
Menskoppen är utlånad.
Men hon blöder alltid länge.
Tack vare hennes insisterande på överdriven motion, begränsade portioner
och oklanderlig hygien, har vi aldrig sett bättre ut.
Kom igen, snabbare. Hårdare!
Vi cyklar för radion. Ingen vila. Kom igen!
Kör på!
Kör!
Jag vet. Vem bryr sig?
Ingen kollar in oss.
Men på nåt sätt har vårt hår blivit sista spåret av normalitet.
Och vi släpper det inte.
Det var vår show idag.
Om nån där ute lyssnar, skicka en räddningsbåt när som helst.
Vi befinner oss på 34.4100 grader syd och 150.3037 grader öster.
Klart slut.
Du är sen.
Den är definitivt laddad.
Du kan plugga in den för att se om den funkar.
Ja, men det här är roligare.
Vet du...
Jag vet inte vilken idiot till engelskalärare det var
som lyckades övertala biblioteket att köpa The Wire
som undervisningsmaterial för tonårstjejer, men jag tackar dem.
Var fick du tag i dem?
Gerrartys skrivbord.
Den jäveln hade sina favoriter.
Jag är ledsen att ingen såg potential i dig, Phoebe,
men är vi klara här?
Det beror på, Sas.
Är Sandy död?
Hoppas inte det.
För efter 44 dagar
skulle jag säga att hon är superdöd.
Vet du vem mer som är superdöd?
Stringer Bell, säsong tre. Mycket nöje.
För helvete! Nej! Du...
Inte Stringer Bell. Jävla helvete.
Åh, inte vem-det-nu-är.
Herregud. Vi dödade en bitch.
Är du okej?
Administrerar medicinsk smäll.
Fortfarande vid liv.
Lurad.
Oviktiga Lauren mår bra.
Tillbaka i sadeln.
Skämtar hon?
Kom igen.
- Du kan inte mena allvar. - Vill ni fastna här för alltid?
Det är vad som händer om vi inte skickar ut en signal varje dag.
Ingen cykling, ingen radio, ingen räddning.
- Men... - Tillbaka i sadeln.
Okej. Det här är farligt nu, Saskia.
Vi tar livet av oss för att ladda batterier.
Så att vi kan se säsong fyra av Sjunde himlen?
Det är säsongen där den blonda brodern blir het.
Okej. Simon pratar ni inte om.
Men, Saskia, vi behöver inte slösa bort energi
på plattången och krullet.
Radiosignaler, protein och vila bör vara våra prioriteringar.
Att ha snyggt hår betyder att jobba hemifrån och bädda sängen.
Det sätter en standard.
Den här standarden då?
Hon andas, eller hur?
För nån som ägnat sitt liv till menstruationsjämlikhet,
visar sig ditt internaliserade kvinnohat,
tjejbossen.
Där fick du.
Jag hatar inte kvinnor, Pepé.
Jag hatar bara dig.
Och nästa gång jag ser dig,
ska du inte ha ett enda hårstrå i oreda.
Förstår vi varandra?
Lyft upp henne.
Okej, vad säger vi?
Cykla eller dö!
Cykla eller...
Dö.
Dö!
En del i mitt huvud tänker...
Du såg en kvinna kollapsa och kände ingenting.
Det är inte normalt, man borde känna sig...
hemsk, skuld, som om...
Men jag hör också en röst i huvudet
och han är...
Han säger: "Du tänkte rätt.
"Om ni slutar cykla, så slutar ni överleva."
Och...
Jag menar, jag har hört honom i åratal.
När Blue Blood börsnoterades
var det första jag tänkte: "Herregud, Ryan...
"Ryan skulle vara så stolt över mig."
Jag vet inte riktigt vad jag ska göra med det, för jag vet inte...
Jag förstår nog inte hur...
den som förstörde dig så illa
också kan vara den uppmuntrande rösten som du behöver.
Du vet?
Det är pinsamt.
Jag trodde att jag rett ut det här med min riktiga terapeut,
men tydligen inte.
Du, Sas?
De här golven är så jävla smutsiga.
Herregud, du är upptagen med nåt.
- Jag kommer tillbaka. - Nej.
Sas, du moppar mattan.
Vad vill du, Teresa?
Jag ville höra hur du mår.
Du var ganska hård mot Pepé.
Och?
Och...
Jag vet inte, hon kanske har rätt.
Vi har cyklat hårt och inte ätit tillräckligt.
Ja, du har rätt.
För hon har inte fel.
- Vi behöver protein. - Ja.
Och det är du som står för maten.
Så, var fan är den?
Ja.
Du har rätt.
Jag ska sätta igång.
Du vet att du kan prata med mig, eller hur?
Om vad som helst.
Jag gjorde det.
Jag är ledsen.
Phoebs, kan vi vila lite?
Mina gelében behöver vila.
Herregud.
Du, Renee, kan du...
Kan du ta reda på vad hon gör?
Kan ni inte bara prata med varandra?
Nej, det är inte så det fungerar.
Kan du ta reda på varför hon behöver batterier?
Ska hon ladda en jet ski?
Det angår inte mig.
Det gör det inte.
Kan du meddela Zoe att det inte angår henne heller?
- Amelia säger... - Kan du säga till Amelia
att som elevrådsrepresentant är klassens välfärd min sak?
- Japp, visst. - Renee,
säg till Zoe att gå vidare och hitta nån annan att vara besatt av.
- Japp. - Gå vidare? Lägg av.
Jag har massor av alternativ.
Luddiga Lola, ska vi hänga?
Nej, tack.
Renee, kan du säga till Amelia att Lättglömda Laura inte räknas?
Hon...
Så moget, hörni.
Sudafed?
- Hostmedicin? - Nej.
Muskot?
- Nej. - Vad?
- Inte ens muskot? - Inte ens muskot.
Det enda jag har som kan göra dig hög
är Prolexoft eller p-piller.
Visst. Lyckopiller blir det.
Bara så att ni vet,
så gör antidepressiva inte er höga.
Det tar veckor för Prolexoft att förändra hjärnkemin.
Tydligen.
Vi är inga jävla amatörer.
Vi ska blanda med badskum,
kanske en skvätt mjällschampo,
en stor skopa lim och...
Apoko-loco.
Sjukt.
Eller vad sägs om att vi...
Eller så blir du sams med Zoe, så slipper du antidepressiva.
- Så fungerar inte depression. - Skynda på.
Tid är batterier, hörni.
Vem lånade dig en luvtröja när det såg ut som om du skitit på dig?
- Den här bitchen. - Hur kunde du ta upp det?
Efter alla dessa år, tar du upp det?
Okej.
Riskera blodpropp och ta p-piller.
- Tack. - Knarkare.
Prolexoft, tack.
Tre batterier per ask nu.
- Varför det? - Du såg dem. Tillgång och efterfrågan.
Du kan inte bara höja priset.
Jo, det kan jag.
Allt handlar om spelet.
Allt handlar om spelet Allt handlar om spelet
Gå ut, gå... Nästa!
Tekakan, vad gör du?
Jävla, galna ankskit!
Vad hände med din pengakälla?
Jag förlorade en strid mot en pungråtta,
så nu blir det fisk.
Trodde aldrig att jag skulle vänja mig vid den här utsikten.
Det här är löjligt, men jag tror att vi blir räddade.
Om vi är här, så måste det säkert finnas andra.
Fan, ja. Vi är inte ens på Australiens högsta punkt,
än mindre i hela världen.
Venedig är antagligen kört, men Brisbane? Nä!
Sanna mina ord.
Den bruna ormen slingrar sig fortfarande.
Du behöver inte säga det bara för att mina embryon är där.
Och Mitch! Fan. Jag glömmer hela tiden.
Det här är trevligt.
Varför har vi inte umgåtts så här förut?
- Saskia. - Saskia.
Jag är orolig för henne.
Stötte du på terapeuten?
Var det vad det var?
Japp. Jag gick in i den skiten för några veckor sen.
Hon låtsades sjunga karaoke med moppen.
"Runaway" av The Corrs.
Jag håller ogärna med Genevieve, men hon har rätt.
Saskias prioriteringar är helt knäppa.
Min tur?
Vad är grejen med Amelia?
Jag menar, vad fan laddar hon alla dessa batterier för?
Moderfiskkakor!
- Det är inte sant! - Vi fångade en fisk.
Vi fångade en fisk.
Vildfångad fisk med Vegemite-glasering.
Kom igen!
Martha Stewart är ingen match för vår Teresa May.
Hon jagar, hon samlar, hon glaserar.
Snart fångar hon en opossum, eller hur?
Det är Teddy Bear Grylls, allihop.
Åh, sluta.
Bra jobbat, Teresa.
Hugg in, allihop.
Ni förtjänar det.
Förtjänar vad? Salmonella?
Lugn. Det är ingen lax.
Salmonella!
Ja.
Det känns så bra.
Det ser ut som skit. Kan jag få det?
Tack. Protein var faktiskt Pepés idé.
Så det är bara rättvist att hon får det näringstäta köttet.
Kan du servera henne ögonen?
- Du kan inte mena allvar. - Vill du äta rumpan?
Två ögonglober...
med Vegemite-glasyr.
Du har ett val.
Gå och fixa ditt hår,
eller ät ögonen.
Smakar som salta druvor.
Jag gillade det så mycket, jag tror att jag ska ta en till.
- Hjälp henne. - Herregud!
- Renee! -Åh, skit!
- Gör nånting! Hjälp henne! Renee! - Gör nåt!
Bra jobbat, Pepé.
Du vet att du inte ska vara här så sent. Gå.
Ja, för i den aktiva slitna ekonomiska modellen för fri marknad,
självregleras den postindustriella överlevnaden av den starkaste.
Nej! Vad gör...
Jag sa gå.
Du ser trött ut, Sas.
Den är laddad.
Det är en jävla vana, Phoebe.
Lucinda hatade också rökning.
Vem?
Söt, liten tjej som var praktikant på mitt jobb.
Ja, hon hatade rökning.
Hon kunde inte ens vara i närheten.
Hon tog examen från Ridge Heights för tre år sen.
Stackars liten.
Hon var så jävla tagen av Gerrarty,
att hon tatuerade hans namn på bröstkorgen.
Bara "Ryan",
i kursiv text, här.
Tydligen var de ihop i bara sex månader efter examen,
innan frun fick reda på det.
- Njuter du? - Ja.
Tack för att du frågade förresten.
Få den coolaste tjejen i skolan att inse att hon inte är speciell?
Jag tycker om det.
Tack för batteriet.
Sex månader? Jag bara...
Han hämtade mig från examensfesten och tre veckor senare var han klar med mig.
Jag har jobbat på den skiten i år.
Och nu är jag avundsjuk.
- Cykelstrejk. - Vad?
Inte förrän hårskiten försvinner,
cyklar jag igen.
Visst.
Vi behöver inte dig.
Hör du mig?
Du kan välja att inte göra nåt och det är okej.
Resten kommer att bli okej.
Du kommer att inse hur lite du betyder.
Men jag tänker inte fråga dig igen.
Om du inte cyklar, då får du inte vara med om det här.
Stygg tjejs arbetsmetoder, hörni.
"Du får inte sitta med oss."
Det får du inte.
Inga batterier, ingen mat, ingen säng, inget varmvatten.
Du kan bo i dasset, men annars är du på egen hand.
Sas, kom igen. Du tar det för långt.
Kvarsittning i apokalypsstil.
Vad ska du göra, Saskia? Tvinga mig?
Nej.
Men det gör de.
För om du inte går till ett dass nu,
får ingen sina batterier ikväll.
- Vad? - Kom igen, Sas.
Det är min tur med eltandborsten.
Genevieve, snälla, cykla bara.
Eller gå och tvätta håret.
Men vi andra räknar med dessa batterier.
Ni hittar mig på dasset när ni är klara med att vara fegisar.
Viva la cykelstrejk!
Sas, kom igen...
Pepé är jobbig, men du kan inte förvisa henne.
Hon har liksom en poäng.
Vi kan kanske cykla mindre
och fixa håret varannan dag. Eller hur?
Det skulle jag gilla. Det här är svårskött.
Håller du med?
- Ja. - Okej.
- På grund av allas utbrott... - Vad gör du?
- Du får inte lämna in det batteriet. - Det är orättvist.
Glöm inte att jag byggde allt det här.
Om ni vill sitta i mörkret och skita i skogen
som ett gäng jävla grisar, varsågoda.
Men om ni vill gnälla över hur bra vi har det,
är jag klar med det tramset!
Vi måste härifrån innan Sas blir helknäpp, så...
Ni ska tillbaka till Brisvegas.
Vad är det?
Det är en båt.
- Jaha. - Det är din båt.
Allt hon behöver nu är en mast.
Du har alltid gillat att ge tillbaka, Zo-Zo.
-Åh, nej... - Nej, det är okej.
Jag älskar den. Tack. Den är jättebra.
Bra. Du förtjänar det.
Men inte Amelia.
Jag menar, tydligen
när man säger att man är bästisar
betyder det bara typ:
"Jag gillar kanske dina bilder vartannat år."
Fattar du vad jag menar?
Även om jag ville bli vän med henne,
är hon för upptagen med att ladda sina jävla batterier
som ska driva hennes gigantiska vibrator?
Ärligt talat, det är den enda förklaringen som kan finnas.
Ja, du, Zo,
varje kväll vid middagen ser jag Amelia ta ett piller.
Megan och Tegan har pratat om
att de inte fått sina lyckopiller alla dagar.
Okej, så...
Jag tror att Amelia går på antidepressiva.
Vänta, va?
Fan!
Det är illa, eller hur? Det är illa.
Det är okej, T. Det är bara en blånagel.
Men vi behöver operera.
Det här är inte middag och underhållning. Gå!
Gå!
Du.
Jag lämnar inte din sida, Tea Cozy. Oroa dig inte.
Nej. Du borde definitivt gå.
Du borde bli sams med Amelia innan du sticker ut nåns öga.
Okej. Visst.
Fan, förlåt.
Förlåt, nej, jag menar bara...
Du vet, du kan inte bara ersätta henne.
Japp.
- Du kan gå. - Ja, jag ska gå.
Renee, du måste stanna.
Du också, Phoebe.
Läkare kommer här.
- Vad? - Vad har du för smärtstillande?
Inte mycket.
Använd bara vad du behöver för att göra det så smärtfritt som möjligt.
Renee, fixar du det här?
Ja visst. Ja, självklart gör jag det.
Egentligen inte annorlunda än när jag jobbade för Läkare Utan Gränser.
Det är exakt samma förutsättningar,
du vet?
Hur många gånger måste jag säga det? En snuskig ovana.
- Vänta. Ska vi... - Ta av den.
Du är annorlunda än de andra tjejerna, Saskia.
Mognare.
Bli inte arg när jag säger
att jag måste sänka betyget på din uppsats.
- Men... - Jag vet, det suger.
Vi kan inte låta nån tro att jag har favoriter.
Även om du är min favorit.
Du förstår det, eller hur?
Helvete.
Det är tre batterier.
Prolexoft.
Du behöver två batterier till.
- Vad? - Inflation i medicinsk nödsituation.
Jag behöver pillren.
Det är det enda som hindrar mig från att hoppa ner i slukhålet.
Det är pokon, älskling. Alla är deprimerade.
Hon har slocknat. Kör på Nee.
Okej.
Kanske...
Räkna ner mig.
Inga problem.
Okej, ett, två, tre.
Skulle vi inte bara ta bort nageln?
Sas sa: "Ta av den."
- Herregud. Åh, herregud. - Fan också.
Jag ville inte ljuga!
Det bara hände. Alla hade så fina jobb.
När jag sa till Sandy att jag var nageltekniker,
klappade hon mig på huvudet och jag kände mig underlägsen.
Och det bara slank ur mig. Jag sa: "Jag är läkare."
Det kändes så bra. Men sen kom pokon
och alla sa: "Tack gode Gud att vi har en läkare."
Vad skulle jag göra?
Säga att de skulle dö för att...
Du är helt klart ingen läkare!
Men jag har inte tid för ditt bedragarskitsnack.
En tå förblöder.
Okej? Så du håller käften och bränner den här
för att kauterisera tån tills det luktar teppanyaki.
Vem lagar biff?
Hej, Teresa.
Operationen gick väldigt bra.
Stortån på vänsterfoten togs bort
utan några komplikationer.
Det kan finnas kvardröjande smärtor,
- men förutom det... - Jag är ledsen...
Sa du precis "borttagen"?
Det stämmer. Vår fina läkare här
gjorde vad hon instruerades att göra av Saskia och tog bort den.
- Jag ska bara... - Vi måste gå.
Det är inte...
Herregud. Sa du åt dem att skära av min tå?
- Nej. - Jag trodde att det bara var nageln.
De missförstod.
Varför sa du det?
Det var inte så illa. De behövde inte skära av tån.
Vad fan, Saskia?
Hallå?
Vet du vad, Teresa? Jag tror att du kanske har rätt.
Jag klarar inte det här.
Herregud! Vad?
All skit som händer.
Den här knäppa skiten som hände mig när jag gick här.
- Jag inser nu... - Vill du prata nu?
Ja. Jag är ledsen för din fot.
- Det är jag. - Varför pratar du inte
med din falska jävla terapeut, din jävla bitch?
Middagen är om en timme, Teresa.
Och kvinnorna väntar sig fisk.
Så om jag var du skulle jag skynda på.
Eller ska jag säga hoppa på jobb?
Den här är min favorit, och han är en sån raring
och han är också riktigt smart.
Jag tittade inte på tv när jag växte upp, så...
Phoebe...
Jag skar just av en kvinnas tå.
Ja.
Och du försvarade mig.
Varför?
För att jag fattar.
Jag kämpade för att komma in på den här skolan.
Jag fick mina akademiska utmärkelser.
Och det betyder ingenting, för de här tjejerna ser ändå ner på en
om man inte är dotter till nån chef.
Så du tänker säga att du inte är läkare...
Fan ta dem, du är läkare.
Men du måste äga det.
Med Proposition Joes ord:
"Du måste spela rollen, din jävel."
- Vad i helvete? - Vad var det för kvacksalveri?
Misstolka det här, din jävla skit!
Och du! Det här var vad du ville ha av mig, eller hur?
Att se mig tappa kontrollen.
Ja. Påminna dig om vem som leder här.
Om du inte är här med batterier,
-är det bäst du lugnar dig! - Skiter jag i!
Jag är inte med på ditt avtal längre.
Han jobbade fortfarande här.
Bryr sig ingen?
Trodde du verkligen att jag skulle låta
nåt Gordon Gekko-stipendium utpressa mig?
Jag är så jävla färdig.
Du är okej. Är du okej?
Hur många fler behöver du?
Två.
Du kan inte mena D'Amiré-allvar.
Bitchen måste bort.
Undertexter: Ulrika Lindfors-Davis
Kreativ ledare Bengt-Ove Andersson