КОРОТКЕ ЗАМИКАННЯ
Підйом, Крікет.
І все одно
нам не вдається спинити глобальне потепління.
Ми на межі точки неповернення,
тому ваша місія надзвичайно важлива.
-Доброго ранку. -Доброго, доню.
Привіт, Крікет.
Продовжуйте створювати тут екосистему.
Доля Землі у ваших руках.
Ви рятувальний корабель людства. Зупиніть потепління.
Кінець зв’язку.
Чому всі не об’єднаються, щоб спинити потепління?
Це непросто.
Багато країн залежать від нафти, а її спалювання шкодить Землі.
Є хороша новина – у нас намітився прогрес.
Ми вирощуємо на ґрунті овочі. От-от знайдемо воду.
Що скоріше це станеться, то скоріше ми вернемося.
Я вас люблю,
але ми пропустили два Різдва й Геловін.
Скучаю за ласощами.
А я – за листям і запахом осені.
Я теж.
Ви чекаєте?
Чого?
Гостей. Наших перших відвідувачів.
Я вчора говорила з батьками Кейсі.
Вони будуть тут завтра о 18:00.
Ви хоч уявляєте,
як це – спілкуватися лише з голограмою єдиного друга?
Я зможу дати п'ять. По-справжньому.
А може, спечемо шоколадного печива,
як колись удома?
Припаси привезуть аж через дев’ять місяців.
Хочете весь шоколад пустити на печиво?
-Так. -Добре. Тоді поспішіть.
Почато обробку відходів.
ПЕРЕРОБНИК ВІДХОДІВ
Якщо використаємо весь шоколад,
то на інше не лишиться.
А батончики з фініками?
Мамо, я дев’ять місяців не їла печива.
Одне діло запасливість, а інше – скупість.
Запасливість – це добре.
Як і шоколад.
Привіт, малий. Ти теж любиш печиво?
Він заслужив: заміняє нам тут бджіл.
Роботи корисні, та потрібні справжні бджоли.
-Без бджіл… -Нема запилення.
А від цього залежить третина запасів їжі на Землі.
Для довкілля важлива навіть найменша істота.
Іноді мені хочеться, щоб люди побачили, що ми тут робимо.
Колись побачать.
Уяви: сім'ї житимуть у природному середовищі, як ми.
На рятувальному кораблі. У якому нічого не міняється.
Але не завтра.
Не завтра.
Приємно буде побачити людей.
Що ти надінеш?
Оце ж.
Ні? Обереш мені наряд?
Ще б пак.
-Усе заряджено. -А кисень?
Перевірка довкілля.
-Атмосфера в нормі. -Сьогодні керуєш ти?
План польоту готовий. І я теж готова.
Максимальна висота – 300 метрів. Прошу дозволу на запуск.
Дозвіл є.
Зліт почався.
Сонячні панелі очищені від піску.
Корабель неушкоджений.
Привіт, мамо.
Вежа зв’язку працює.
Приземлення.
Молодець, Меверік.
Хто?
Гарного дня в школі. Ми тебе любимо.
До зірок і назад.
Розгерметизація.
Увага. Відчиняються двері відсіку.
Доброго ранку, Діґбі.
Привезіть чизбургер і картоплю фрі.
Добре. А ти застели постіль.
Продовжимо попередню тему. Торо грає в хованки з…
З гагарою.
Ніхто не знає? Не з совою, а з…
-Так? -З гагарою.
Вони нас не чують. Це ж запис.
-Знаю, Кейсі. Звичка. -Правильно.
Він їде з великого міста в лісову хатинку
і живе у Волдені з бурундуками, куріпками й мурахами.
-Там хоч мурахи були. -І ставок.
І природа.
Усе віддав би, щоб побачити тут мурах. Чи павука, хоч я їх ненавиджу.
Пауза.
ПІДЕШ НА ДЕНЬ НАРОДЖЕННЯ ЕЙЛІШ?
От би ще раз побувати на святі Ейліш.
Увімкни запис, Крікет. Урок же відстежують.
Так.
Готова побачити мого сором’язливого тата
і суперкомунікабельну маму?
Еге ж. Захопи бейсбольну рукавичку, роликові ковзани й секвенсер.
Запишемо пісню для талант-шоу.
Тато сказав, час буде обмежений.
Щоб зберегти запаси кисню.
Ми встигнемо розважитися за чотири години. Буде цікаво.
І от наближається зима,
і Торо будує в лісі хатинку, яка захищає його
від негоди.
Ми дещо знайшли на марсоході.
Червоточину до Землі?
Скоро доведемо наявність на Марсі підземної води.
Зонд просунувся вглиб на один кілометр.
Якщо там є підземне озеро, це все міняє.
Людству ж це й необхідно.
Мікроорганізми й марсіанське море – і планета буде придатна для життя.
Як було в школі?
Добре.
Як там пісня, яку ви з Кейсі створили?
Завтра її запишемо, коли він буде вільний.
Слухачі потрібні?
Ні.
-Чого ти? -Крікет.
Штормове попередження.
Метеохід фіксує бурю.
Слабкої категорії А. Буде тут через 14 годин.
Доведеться відкласти зустріч з Кейсі і його батьками
до закінчення піщаної бурі.
Переживемо бурю і призначимо нову дату.
І скоро це буде?
-Це залежить від багатьох фак… -Скоро?
Три тижні. Може, два.
Я хотіла кілька годин побути з другом.
Я що, багато прошу?
Ми на іншій планеті, й навіть тут погода нам дошкуляє?
Серйозно?
-Нам прикро, Крікет. -Так.
Мені теж.
Якщо подумати, вони в цьому не винні.
Ми давно спілкуємося отак.
Почекаємо ще два тижні.
Людям завжди здається,
що хтось щось робить, щоб спинити зміну клімату.
І ці «хтось» – це ми.
Іноді я не хочу бути цим «кимось».
Розумію.
Ми пропустимо талант-шоу. Воно через два дні.
Запишімо пісню окремо.
Якби ж люди не знищили Землю.
-Ще не пізно. -Може, й так.
Я трохи погралася зі словами. Хочеш послухати?
Давай.
На самотній планеті ми лиш голограми Що танцюють на небокраї
Хоч де ти є, візьми мене за руку
Візьми мене за руку І гайда за безкрай
Будь, як луна, ніколи не зникай
Я подолаю довгий шлях
Без усмішки? Навряд
І скоро буду поряд
Нас осяє місячне сяйво Бо тут тільки ми вдвох
Сяєш ти, сяю я
Дивись, яка краса
Синку, ти йдеш?
Зараз.
Ми граємо з татом у шахи. Матч-реванш.
Не забудь побажати мені добраніч.
Не забуду.
СЕРВЕТКИ
Добраніч, друже.
Дякую, що прибрала сьогодні.
Нема за що.
Ми убезпечимо копанку й повернемося до бурі.
Побудеш сама?
Аякже.
-Не забудь… -Застелити постіль. Не забуду.
От би зараз смаженого сиру.
Знаю, імітація спільних шкільних обідів
мала б дати чуття єднання,
та, якщо чесно, що реальніше все тут, то більше я сумую за домом.
Я придумав анекдот, який тебе підбадьорить. Оціни.
Чому в Сонячній системі нема інопланетян?
Бо вони бачили відгуки: одна зірка.
По-перше, «оціни»?
А по-друге, ти у свої 13 років знаєш лише бородаті анекдоти?
Ти ж розсміялася.
З тебе, а не з тобою.
Але дякую за спробу.
Чому ти завжди такий оптиміст?
Бо це мій вибір.
Можна спитати?
Валяй.
Ти не ображаєшся на батьків?
-Постійно. -Кейсі.
Вибач.
Ти не ображаєшся, що вони нас сюди привезли?
Іноді я почуваюся багажем.
І рослиною, що говорить.
Я розумію, для чого ми тут.
У нас важлива місія, але мені бракує свіжого повітря й бігу.
Я скучаю за друзями.
Я твій друг.
Так. Я сумую за домом. От і все.
Мені теж не дуже хочеться тут бути.
Але що ми можемо зробити?
Знаю. Вибач.
А знаєш що?
Ми можемо прийняти все, як є, й радіти цьому.
Може, й так.
По-моєму, я дописала приспів,
тож можемо записувати.
Нас осяє місячне сяйво
Бо тут тільки ми вдвох
Сяєш ти, сяю я
Дивись, яка краса
Ми полетимо Чумацьким шляхом
Назустріч нам – зірки
Піймаємо за гриву новий день
І домчимо додому
І разом другий куплет і приспів.
Раз, два, три, чотири.
У сузір’ях
Ми намалюєм мапу Найсміливіших мрій
І в ясну ніч побачимо
Давно забуті наміри
Що мали ми колись
Життя таке чудове Ми летимо увись
Нас осяє місячне сяйво Бо тут тільки ми вдвох
Сяєш ти, сяю я Дивись, яка краса
Ми полетимо Чумацьким шляхом
Назустріч нам – зірки
-Піймаємо за гриву… -Кейсі.
І домчимо додому
Кейсі! Кей…
Кейсі.
О ні.
Крікет, категорія Д.
Будь готова. Негайно в головний відсік!
-Опусти завіси. -Добре.
-Генератор увімкнено. Зачини шлюзи. -Зачиняю.
Шлюзи зачиняються.
Зачинила.
А де метеохід? Чому він нас не попередив?
Мабуть, не встиг. Вийшов з ладу.
Вода, сонячна енергія й екосистема в безпеці.
Корабель герметичний.
Увага. Буря.
Підготовка до зіткнення.
ПУНКТ УПРАВЛІННЯ
ЗВ’ЯЗОК ВТРАЧЕНО
Зв’язку з Землею нема.
СИГНАЛ ВТРАЧЕНО
Ні.
Корабель Кейсі без світла. Треба їм помогти.
Стривай. Кисень кінчається.
Дрон цілий.
Мамо, їдьмо до них.
Двері до марсохода заклинило, і в нас витік кисню.
І проблеми з водою. Неясно, чи марсохід справний.
Відновімо подачу води
й електролізну машину, щоб було чим дихати.
Без цього ми загинемо.
Спершу подбаймо про себе, а потім про решту.
Треба подбати про водопостачання.
Полагодимо тут усе, а потім поможемо Кейсі. Згода?
Панель доступу назовні.
Ми туди не дістанемося. Двері шлюзу заклинило.
А якщо піти до панелі по тунелю
і пустити воду по другій гілці?
Людина там не пройде.
Я пройду. Як миша.
-Чорт. -Крікет.
-Треба її витягти. -Не спіши.
Я в порядку.
Добре.
ПАНЕЛЬ ДОСТУПУ
Подачу води поновлено.
Тиск води стабільний.
Зв’язок не з'явився.
А витік кисню?
Ми загерметизували шлюз з рослинами.
А вони не загинуть?
Для нашої місії це буде катастрофа, але ми виживемо.
Посадимо все заново.
Попросимо прислати нові рослини.
Для нової екосистеми.
На Землі це не так просто.
Більше рослин ніде не замовиш.
А Кейсі?
Вони теж знають, що треба робити.
Благаю, зв'яжімося з ними.
Зв’язок не працює.
І сонячне світло на нулі.
Вимкнемо живлення, кожен кіловат на обліку.
Давай завтра.
Добраніч, друже.
Гей.
Він мені не відповів.
Він завжди відповідає.
Кейсі, мабуть, зараз розповідає анекдоти
і у світлі ліхтарика грає з татом у шахи.
Сьогоднішній день ми згаяли. А завтра щось придумаємо. Обіцяю.
Я люблю тебе, мамо.
До зірок і назад?
До зірок і назад.
Витік знайшли. Усунули.
Рослини цілі, їх запилюють.
Ми не зможемо дістатися до корабля. Вибач, Крікет.
Я відчинила внутрішні двері, але марсохід не варіант.
Його не видно. Певно, здуло вітром.
Ми не можемо вибратися.
Витік кисню.
На другому кораблі численні витоки кисню.
-Це критично? -Поки що ні.
А дрон?
А що дрон?
Хай злітає подивиться, чи вони живі.
Крікет, це наш єдиний дрон. Іншого нема.
-Треба перевірити копанку. -Потім перевіримо.
Добре, Макс? У них кінчається кисень.
Я цим займуся.
Мамо, давай я.
Вони ж недалеко.
-Крікет… -Він мій найліпший друг.
Зліт розпочато.
Молодець, доню.
Майже долетів.
Стеж за горизонтом.
Надто низько. Зв’язок пошкоджено.
Небезпека. Зв’язок з дроном урвався.
Ні!
Амале, запасного дрона в нас нема. І цей ми втратили.
Це була безглузда думка. Вибач.
Шлюз пошкоджено, ми застрягли тут,
а без дрона ми як без очей.
-Не можна більше ризикувати. -Зосередьмося на нас. І крапка.
Ми ж тут не для цього.
Ви казали, що суть експерименту і причина,
чому ми на Марсі, – помогти людству.
Створити рятувальний корабель, щоб зберегти життя.
Важливий кожен крок, навіть незначний. Правда ж?
-Так. -Аякже.
І їм потрібна наша допомога, негайно.
Кейсі не відповідає. Ану ж у них скінчився кисень?
Перевірмо, чи їм щось треба.
Крікет.
Серйозно? Ми навіть не спробуємо?
А якби на їхньому місці були ми? А якби я?
Ви б не чекали порятунку?
Крікет, марсохід зламаний.
Ми замкнені тут з несправним шлюзом.
Як ми можемо їм помогти?
Ми підемо пішки.
Бортова подача кисню.
Її вистачить на шість з половиною годин.
Якраз щоб туди дійти. Але це квиток в один кінець.
Якщо зможемо відчинити головний відсік,
втратимо все повітря.
Не зможемо його зачинити – не потрапимо всередину.
Ти зможеш, мамо.
Ми зможемо. Я це знаю.
Розгерметизація.
Мами.
Це що, такий жарт?
Ми були на Землі?
Ви знали?
Ні!
Аж ніяк.
Крікет.
Що це все означає?
Ти живий. Засмутився? Я…
Я – так, але це не точно.
У мене зараз цілий вир емоцій.
Я злюся й водночас радію.
Я радий тебе бачити.
Добре, що ти живий.
А де твої батьки?
Їх опитують. Ми теж щойно дізналися.
Я ж 14 місяців їздила на марсоході.
Це був симулятор. Стаціонарна відеогра з гідравлікою.
Суть експерименту – побачити,
чи виживуть сім’ї під тиском на Марсі
і чи зможуть разом долати труднощі.
Мабуть… ми розуміємо.
Я глибоко шокована.
Ви винахідливі, згуртовані й цінуєте людське життя.
Ви успішно пройшли всі експерименти.
Ваша сім’я ідеально підходить для колонізації Марса.
А якщо не треба туди летіти?
Марс – не рятувальний корабель. А урок усім нам.
Ми 14 місяців жили без вуглецевих викидів і відходів.
І єдина наша пожертва – самотність.
Нащо летіти аж на Марс, щоб жити в чистому довкіллі?
Якщо робити те саме на Землі,
іншої планети нам не треба.
Ми можемо урятувати планету. Без корабля.
Крікет Джун, те, що ти сьогодні зробила, –
для всіх нас урок.
Ти природжений лідер.
Я?
Так. Ти.
Ти роби своє тут,
а ми працюватимемо над програмою.
Хоч би вона не знадобилася.
І, поки ми не почали, ще одне.
-Котра зараз година? - 15:00.
Ще встигаємо.
Кейсі, секвенсер у тебе?
Так.
Нас осяє місячне сяйво
Бо тут тільки ми вдвох Сяєш ти, сяю я
Дивись, яка краса
Ми полетимо Чумацьким шляхом
Назустріч нам – зірки Піймаємо за гриву новий день
І домчимо додому
Місячне сяйво
І домчимо додому
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова