Д-Р ДЖОУН КУПЪР СЕМЕЕН ТЕРАПЕВТ
Емили, как мина седмицата?
Доста добре.
Въпреки четворката по математика?
Очаквах тройка. - Една четворка, Бет, чудо голямо.
Беше забравила таблета си при теб.
Да сменим темата.
Радваш ли се за рождения ден?
Ще ходим в лазерна арена и приключенски парк.
Поотделно.
Две празнувания - забавно.
Много е забавно родителите ти да се карат за теб.
Няма проблем. В неделя съм зает и се разбрахме за събота.
Не сме се разбрали.
Искам да празнувам с двамата като нормално дете.
Ще си прекараме страхотно, вярвай ми.
Като миналата година на панаира.
Беше хубаво. - Не, само се преструвахте.
Защо го казваш?
Разделихте се веднага след това.
Не съм малоумна.
Не е вярно.
Признайте си, че всяко забавление,
всички хубави спомени са лъжа.
Уж за да не страдам.
Отчуждението на родителите ти не значи, че нямат хубави спомени.
Особено с теб.
Д-р Джоун е права. Никой не се е преструвал.
Забавлявали сме се на всичките ти рождени дни.
Имам идея.
Ще ти го докажа.
Елате с мен.
Споменотерапия.
Това е "Тъчстоун 3000" или ТС3.
Връща те в спомените.
Яко е. - Много.
Само сваляш снимка от телефона си
и ТС3 те пренася право в нея.
Апаратът използва данните от телефона,
за да пресъздаде времето, мястото и обстановката от снимката.
Значи сякаш пътуваме във времето?
Не можеш да общуваш с хората и да променяш станалото.
Целта е да преживееш отново спомена и да прецениш трезво.
Ефективно средство Емили да осмисли последния си рожден ден.
Ще види, че щастливите й спомени са факт.
Да ви подготвим.
Сигурно имаш снимки оттогава?
Да, много.
Чудесно, отвори някоя.
Бет и Раян, сядайте.
Става ли?
Хубава снимка. - Благодаря.
Сега сложи телефона си тук и машината се задейства.
Синхронизация завършена.
Готови сте.
Ако ви трябвам, в кабинета съм.
Добре.
Много е странно.
Царевицата беше страхотна.
Честит рожден ден, миличка.
Как разбрахте? - От месеци намекваш.
Рижко бе за заблуда, че всичко е наред.
Не е вярно.
Дори не ми го дадохте заедно.
Татко ядеше царевица.
Не? Добре.
Не се разбирате. - Не бъди толкова сигурна.
Впечатлена съм, че опази тайната.
Десет пъти щях да се издам.
Това не го помнех.
Най-хубавият рожден ден.
Може ли да видя?
Изумително.
Хубав спомен.
Какъв страхотен рожден ден.
Бет даде идеята.
А ти опази тайната.
Бях горда с теб.
Беше невероятно,
а след това нашите не се караха цели десет минути.
Кога ще може да се върна на Хавай?
След като вашите се разделят.
Обичам ги, но там беше супер.
Какво става с празнуването? - Не ми е радостно.
Вашите планират две забавления по твой вкус.
Късметлийка.
Не за развода...
Не са разведени, само разделени.
Но се сещам как да ги събера.
Неслучайно са се разделили.
Сигурно не са се разбирали.
След няколко минути в машината бяха щастливи като преди година.
Ще кача още хубави спомени - от зоопарка и от парада за Четвърти юли.
Ще осъзнаят, че се обичат.
Не е толкова лесно.
Може и да не е, но поне ще се опитам.
Ако успея, вече няма да прескачам между къщите.
И няма да слушам как се карат.
Ще бъде както преди.
Чудесен сеанс.
Радвам се, че вече не забравяш нещата си.
Мисля, че терапията действа. Трябва по-често да се подлагаме на нея.
Чудесно.
Да се върнем пак там.
Затвърждаването на знанието е ключът към промяната.
Напълно съм съгласна. Хайде.
Не очаквах да ходиш с радост на семейна терапия.
Браво.
Така, Емили, да качим същата снимка.
Дай да ти помогна. - Не, помня как.
Синхронизация. - Видяхте ли?
Готова ли си? - Да.
Мислех, че е същият спомен. - И този е хубав.
Беше много уплашен.
Чак пък уплашен. - И още как.
Ще се справиш. Бъди смел.
Готови?
Виж татко! - Забавно е.
Погледни натам.
О, боже. - Майчице!
Хайде!
Казах ти, че ще успее.
Ключът е в китката.
Благодаря, много е сладък.
Страхотен жираф.
Не! - Ще ми паднете!
Не валеше сняг.
Не беше така.
Оркестърът от парада за Четвърти юли?
Да, и тигърът от зоопарка.
Снимките се сливат.
Значи...
Емили!
Какво става? - Викам д-р Джоун.
Това са снимки и видеа от телефона ми. Ще оправя нещата.
Грешка при обработката. - Грешка?
Изтриване. Хайде, трий, трий.
Грешка при обработката.
Сеанс завършен.
Странно.
Меко казано.
Ще повикам д-р Джоун и ще се върнем. - Не, остави, имам среща.
Чакаме те в 19 ч. да вземеш Емили.
Налага се да е в 18 ч. - Типично.
Взе ли си всичко? - Да, проверих три пъти.
Какъв подарък да купя за Рижко?
Защо подарък? - И той има рожден ден в събота.
Избрала си му същата дата?
Не. С нас е от рождения ми ден на панаира.
Емили, не сме били на панаира.
Бяхме ти обещали, но... Знаеш.
Хайде.
Но мога да те заведа.
Какво говориш?
Бяхме на панаира, където ми подарихте Рижко.
Щях да помня панаира. И Рижко.
Всъщност не помня откога го имаме.
Шегуваш ли се?
За какво? Объркана съм.
Аз също.
Здравей.
Гледай да не си забрави нещо този път. - Добре.
Татко, помниш ли откога имаме Рижко? - От Коледа.
Не, от Великден. По-тематично е.
От рождения ми ден на панаира?
Не съм бил на панаир от дете.
Как сте забравили? Ще ви покажа.
Трябва да говорим за събота. - Късно е да сменя лазерите.
Запазил си го?
Разбрахме се.
Къде е снимката?
Ти го реши. Не сме се разбрали. - Защо не отстъпиш веднъж?
Великата адвокатка.
Писнало ми е от твоите прищевки.
Престанете. Какво ви става?
Дори не си спомняте най-хубавия ни ден.
Емили... - Да тръгваме, татко.
Заедно със снимките съм изтрила и спомена на нашите.
А ти как още помниш?
Защото тогава не седях на стола.
Това ги сближаваше.
Ако не си спомнят, ще се карат все повече.
Само запази спокойствие.
Другия път качи правилните снимки в машината.
И ще си спомнят.
Снимките също са изтрити.
Това беше последният ни хубав спомен като семейство.
Единственият начин да ги събера е като възстановя спомена.
Защо не питаш лекарката?
Не мога да й кажа какво стана.
Няма да ме пусне при машината.
Нека помисля.
Щом нямаш снимки, защо не направиш една?
Ще свалим снимка на панаира и ще ви вкараме в нея.
Може и да стане.
Трябва да стане.
Иначе край със спомена.
Сеансът не беше идеален, но нищо.
Две стъпки напред, една назад.
Не съм убедена, че е добре да се връщаме назад сега.
Мамо, моля те. Мисля, че ще помогне.
Аз съм готов да пробвам отново.
Татко е навит.
Моля те, мамо.
Добре, хайде. - Да качим снимката както трябва.
Синхронизация завършена.
Дано стане.
Стана.
Кой е този спомен? - Казах ви, че бяхме на панаира.
Но как може... - Хайде!
Какво става?
Може би още се качва.
Какво?
Не... Какво става?
Не, не...
Грешка. - По дяволите.
Беше лоша идея. - Не вини мен.
Нещо не е наред.
Навик ти е. - Машината спря.
Какво стана? - Не знаем.
Нямам представа.
Спомнихте ли си за панаира?
За рождения ден? - Не знам за какво говориш.
ТС3 офлайн.
Пробвайте отново.
Ремонтът на машината ще отнеме седмици.
Дотогава нашите ще спрат да си говорят.
Свърши се.
Мислех, че ще стане. - И аз.
Може и да успееш.
Без машината?
Пуканките може да помогнат.
Боже, вярно.
На панаира ядохме царевица.
Благодаря.
Благодаря. Не те разбирам.
Ще ги помоля да ме заведат на панаира
и ще правим същото.
Ще ядем царевица.
Ще пресъздадеш деня.
Това ще събуди спомена.
Царевицата, пързалката, виенското колело, играта с пръстените.
Ще си спомнят.
Ще се откажеш от два рождени дни заради миналогодишния?
Най-важното е те да се съберат.
Емили, нямам време да организирам парти на панаира.
Не е нужно, всичко съм измислила.
Татко ще ме докара.
Ще се откаже от съботата след всичко?
Моля те, това искам за рождения ми ден.
Късно е, вече дадох депозит за лазерите.
Моля те, татко. Все обещавахте да ме заведете.
Виенското колело ще ти хареса. Моля те.
Звучи забавно.
Всички хвалят царевицата.
Цял ден ще бъдем заедно.
Ще бъде весело. Но аз ще ти избера дрехите.
Става ли?
Добре.
Успяхме.
С какво започваме?
Да хапнем царевица? Гладна съм.
Привет.
Защо си тук? - Ще водя Емили на панаира.
Планът е друг.
Някой явно го е замислил.
Излъгала си ни?
Не се сърдете. Иначе нямаше да дойдете.
Много е важно за мен.
Може ли да не се карате поне един ден? Моля ви.
Разбира се.
Хубава риза.
Ти ми я купи.
Да, знам.
Да се повеселим.
С какво започваме?
Какво? Не.
НЯМА ЦАРЕВИЦА
Не... - Е, нищо.
Не може да няма царевица.
Да видим виенското колело.
Хайде, ще е хубаво.
Не съм убеден.
Още ли те е страх?
Моля те.
Съжалявам, ще ви чакам тук.
Дръж ми чантата.
Остави. Да отидем да берем ябълки.
Слизайте.
Хайде.
Да се снимаме.
Добре.
Ето.
Готови? Едно, две, три.
Сега да потичаме. - Не, горещо е.
Болят ме краката.
Да похвърляме пръстени там, вдясно.
Неориентиран си, вляво е.
Ти върви натам, аз - насам.
Спрете. Трябва да се движим заедно!
Все пак съм рожденичка!
Тръгваме вляво.
Видя ли, че е вляво?
Стига, няма значение. Само се карате.
Извинявай. Не бива да се караме на празника ти.
Съгласен.
Добре, последен шанс.
Спечели ми жираф. - Изобщо не ме притискаш.
Добре, жирафът идва.
Ще успееш.
Нищо.
Хвърляй по-леко.
По-леко.
Околният шум ме разсейва.
Давай, татко, ще успееш.
Ще успееш.
Моля те, моля те.
Съжалявам, пробвах.
Ще купя още билети.
Нищо не си спомняш, нали?
Добре ли си?
Ако толкова искаш жираф...
Не ми е за жирафа! Вече си имам.
Друго искам.
Това е последният ни шанс.
Няма да се съберете.
Съжаляваме, че ти е толкова тежко.
Да, няма да се съберем.
Но пак ще е весело. - Прав е.
Можем да се спогодим.
Дали? Дори днес ви е трудно.
Съжалявам.
И аз, миличка.
И двамата те обичаме.
Майка ти е права, така е.
И знаеш ли?
Пързалките са ето там.
Какво мислиш?
Да вървим.
Какво почувства след преживяното с родителите ти?
Не знам. Още го осмислям.
Но според мен всичко започна на ваканцията в Хавай.
Знам как да ти помогна.
Имаш ли снимки от ваканцията?
Превод на субтитрите Боряна Богданова