ДОКТОР ДЖОАН КУПЕР, СІМЕЙНИЙ ПСИХОЛОГ
Як минув тиждень, Емілі?
Та наче нормально.
Трійка з математики – це нормально?
-Так. Я думала, що буде двійка. -Одна трійка, Бет. Не свари її.
А все тому, що вона забула в тебе планшет.
Поговорімо про приємніше.
Уже чекаєш свого дня народження?
Ми підемо на лазерні бої і в Парк пригод.
Окремо.
Зате в тебе буде два свята.
Та де. Вони сперечаються, з ким мені бути на день народження.
Ми домовилися. У мене в неділю відкриття галереї, тож субота моя.
Ми про це не домовилися.
Я хочу одне спільне свято, як усі нормальні діти.
Перестань, доню. Я влаштую шикарне свято. Обіцяю.
-Як торік на ярмарку. -Ага.
-Було ж цікаво. -Ні, ви вдавали, що вам цікаво.
Чому ти так кажеш?
Бо ви розійшлися зразу після мого дня народження.
Це я можу порахувати.
Це неправда.
Визнайте: усі рази, коли я думала, що ми щасливі,
усі ті спогади – брехня.
Усе було заради мене.
Те, що батьки розійшлися,
не означає, що хороших спогадів нема.
Особливо – пов’язаних з тобою.
Доктор Джоан має рацію. Ми не прикидалися.
Твій день народження завжди був для нас святом.
Я щось придумала.
Думаю, я зможу це довести.
Ходімо зі мною.
Це терапія спогадами.
Це «Тачстоун-3000», або просто TС3.
Вона оживляє спогади.
Ух ти.
-Круто. -Ще й як.
Треба під'єднати телефон і завантажити фото,
а TС3 перенесе вас у це фото.
На основі метаданих з телефону
TС3 відтворює час, місце і 360-градусний краєвид.
Ми повернемося в спогад, як мандрівники в часі?
Ти не зможеш там ні з ким поговорити чи змінити події.
Суть у тому, щоб знов пережити спогад і побачити все іншими очима.
Це ефективний спосіб показати Емілі радісні моменти з її дня народження.
Так вона побачить, що її щасливі спогади справжні.
Я все підготую.
Що ж.
Емілі, є знімки з того дня народження?
Так, повно.
Чудово. Вибери один.
Бет, Раяне, сідайте в капсули.
Підійде?
-Красиве фото. -Дякую.
Приклади телефон до порталу,
і машина все зробить.
Синхронізовано.
Можемо починати.
Якщо знадоблюсь, я у своєму кабінеті.
Добре.
Так.
Це так дивно.
Смачна була кукурудза.
З днем народження, доню.
Як ви дізналися?
Ти ж кілька місяців натякала.
Кориця був прикриттям, щоб вдавати, що все добре.
Ти знаєш, що це не так.
Ви подарували його не разом.
Дарувала ти, а тато їв кукурудзу.
Ні? Як хочеш.
-Бачите? Ви не ладнаєте. -Не спіши з висновками.
Як ти зберіг таємницю? Це ж не твоя сильна сторона.
Я разів десять ледь не розбовкав.
Я цього не пам’ятаю.
Це найкращий день народження.
-Можна? -Так.
Дивовижно.
Гарний спогад.
Чудово тоді відсвяткували.
Усе придумала Бет.
А ти зберіг таємницю.
Я тобою пишалася.
КОРОТКЕ ЗАМИКАННЯ
Було казково, Ясмін.
А найкраще – опісля батьки аж 10 хвилин не сварилися.
А можна оживити спогад про поїздку на Гаваї?
Для цього батьки мають розлучитися.
Я їх люблю, але поїздка була супер.
То що зі святкуваннями?
І досі не горю бажанням.
Батьки влаштовують тобі два розкішні свята.
Щастить тобі.
Не через розлучення, а…
Вони ще не розлучилися. Просто не живуть разом.
Та, здається, я знаю, як їх помирити.
Ем, вони ж не просто так розійшлися.
Згадай усі їхні сварки й суперечки.
Лише кілька хвилин у машині спогадів –
і вони стали щасливі, як рік тому.
Я завантажу інші радісні спогади:
про дні народження, про похід у зоопарк, про парад.
І вони знов одне одного покохають.
Ти мариш. Це не так просто.
Може, й непросто, але я спробую.
Якщо вигорить, я більше не житиму на два доми.
І не чутиму їхніх сварок.
Усе стане, як колись.
Чудовий сеанс.
Емілі, рада чути, що ти вже не забуваєш, як було.
Здається, терапія спогадами діє.
Добре, що ми прийшли ще раз. Треба приходити частіше.
Рада, що ефект є.
Повернімося в спогад.
Один сеанс – це добре, але краще закріпити результат.
Я цілком згодна. Пориньмо в спогад.
Не думала, що ти так радітимеш сімейній терапії.
Приємно чути.
Емілі,
завантажмо знімки з минулого сеансу.
-Давай поможу. -Ні, я пам’ятаю як.
-Синхронізовано. -Бачите?
-Ура. Готова? -Так.
Я думала, спогад буде той самий.
Цей теж гарний.
Отак.
Ти так боявся.
-Я б так не сказав. -А я б сказала.
Коханий, ти зможеш. Будь хоробрий.
Готова?
-Глянь на тата! -Така забава.
-Так. Глянь. -Так.
У-у!
-Ну й ну! -Ой боже!
Біжімо!
-Я ж казала: він зможе. -Так.
Треба правильно кидати.
Дякую, тату. Він милий.
Люблю нового жирафика.
-Ні. -Я помщуся!
Стоп. Снігу ж не було.
Такого точно не було.
Це що, оркестр з параду на День незалежності?
Так, а це тигр із зоопарку.
Фотографії змішалися.
А значить…
Емілі!
Що діється?
-Не знаю. -Де Джоан?
Ні, ці відео й фото з мого телефону.
Я все виправлю. Я миттю.
Помилка обробки.
Помилка?
Видалити. Давай. Видаляй.
Помилка обробки.
Сеанс завершено.
Так дивно.
І не кажи.
Я покличу Джоан – і почнемо заново.
Ні, не треба.
Мені треба на зустріч.
Приходь о сьомій. Емілі вже буде готова.
-Давай краще о шостій. -Ну звісно.
Ти точно нічого не забула?
Так, мамо, я тричі перевірила.
Як думаєш, що подарувати Кориці?
-Нащо йому щось дарувати? -У нього теж день народження.
У той самий день, що й у тебе?
Ні. Ви ж подарували мені Корицю на той день народження на ярмарку.
Емілі, ми не ходили на ярмарок.
Ми обіцяли, що підемо, але ж знаєш.
Ходімо.
Я можу тебе зводити.
Як це, не ходили?
Ми святкували на ярмарку. І ви подарували мені Корицю.
Я б запам’ятала ярмарок. І Корицю.
Якщо чесно, я не пам’ятаю, коли ми взяли Корицю.
Ти що, жартуєш?
Про що? Я спантеличена.
Я теж.
Привіт.
Простеж, щоб вона нічого в тебе не забула.
Простежу.
Тату, коли ми взяли Корицю?
Ясно коли. На Різдво.
Ні, на Великдень. Це логічніше.
Не на ярмарку торік?
Я на ярмарку змалку не був.
Як ви могли забути? Зараз покажу.
-Треба домовитися на суботу. -Лазерні бої вже не скасувати.
Ти вже оплатив?
Ми домовилися.
Де ж фото?
-Якщо ти захотів… -Де фото?
-…не означає, що ми домовилися. -Хоч раз піди назустріч.
Ясно, чому ти хороший юрист.
І що, нам планувати вихідні під твої капризи?
Перестаньте. Та що з вами таке?
Ви ладнали, а тепер не пам’ятаєте наш найкращий день.
Емілі…
Ходімо, тату. Я…
Коли я видалила з машини фотки,
вона стерла спогади батьків.
Твої ж не стерла.
Бо коли я видаляла фото, я була не в капсулі.
Але вони стали ближчі.
А якщо вони не зійдуться? Тоді сваритимуться ще дужче.
Не заводься.
А завантаж наступного разу ті самі фотки.
Бум. І спогади повернуться.
Але в телефоні їх теж уже нема.
Ти не розумієш.
То був наш останній приємний спільний спогад.
І я зможу їх помирити
лише повернувши той спогад.
Може, доктор Джоан поможе?
Ні, я не можу їй розказати, що зробила.
Вона потім не підпустить мене до машини.
Дай подумати.
Якщо фотки того дня більше нема, зроби нову.
Змонтуємо фото з ярмарку і вставимо тебе з батьками.
Може вдатися.
Повинно вдатися,
інакше спогад не повернути.
Сеанс був не найкращий, та все ж.
Два кроки вперед, один – назад.
Навряд чи тепер слушний для спогадів час.
Що? Прошу, мамо. Я думаю, це поможе.
Якщо це тебе ощасливить, я спробую.
Бачиш? Тато не проти.
Будь ласка, мамо.
-Добре, давай ще раз. -Ура!
Фото треба завантажити правильно.
Синхронізовано.
Хоч би подіяло.
Подіяло.
У якому ми спогаді?
Я ж казала: ми були на ярмарку. Ти забула.
-І я забув. А як… -Гайда!
Що це? Щось не так.
Може, фото ще завантажується.
Що?
Ні. Що діється?
Ні, ні.
-Помилка. -От чорт.
-Я ж казала: не варто. -Я не винен.
Щось не так.
-Сила звички. -Машина вимкнулася.
-Що сталося? -Ми не знаємо.
Я не знаю чому.
Згадали день народження на ярмарку?
День народження. Ярмарок.
Не розумію, про що ти говориш.
ТС3 вийшов з ладу.
Спробуйте ще раз.
Доктор Джоан сказала, що на ремонт підуть тижні.
І до того батьки, мабуть, не розмовлятимуть.
Усе скінчено.
-Я думала, вдасться. -Я теж.
Може, вихід іще є.
Без машини?
Може, попкорн нас утішить.
Боже. Точно.
На ярмарку ми їли кукурудзу.
Дякую.
Дякую. Щось я не розумію.
Я попрошу батьків повести мене на день народження на ярмарок,
і ми будемо робити все те, що й торік.
Включно з кукурудзою.
Мудро. Ви повторите той день.
-Так. -І вони згадають.
Кукурудза, катання на сіні, гірка, оглядове колесо, кидання кілець.
Точно згадають.
Ти відмовишся від двох свят
заради одного торішнього?
Я відмовлюся й від десяти, аби вони зійшлися.
Емілі, все вже готово.
Пізно планувати свято на ярмарку.
І не треба, мамо. Усе вже сплановано.
Тато мене туди привезе.
Він отак просто віддасть свою суботу?
Благаю, мамо. Я хочу на день народження на ярмарок.
Уже пізно, Емілі. Я вніс завдаток за лазерні бої.
Прошу, тату. Поки ви ще були разом, ти казав, що ми підемо.
Тоді сподобається на оглядовому колесі. Будь ласка.
Це заманливо.
Кажуть, там найкраща кукурудза.
І ми цілий день будемо разом.
Буде цікаво. Але ти одягнеш те, що оберу я.
Згода?
-Згода. -Так!
Ми зуміли.
З чого почнемо?
Давай з кукурудзи. Я голодна.
Привіт.
А ти чого тут?
Веду Емілі на ярмарок.
А хіба не я?
Хтось усе підстроїв.
Ти нам збрехала?
Тільки не гнівайтесь. Інакше ви б не пішли.
Це для мене важливо.
Можете один день не сваритися? Будь ласочка.
Авжеж, можемо.
Гарна футболка.
Це ж ти купила.
Я не забула.
Розважаймося.
З чого почнемо?
Що? Ні.
КУКУРУДЗА СКІНЧИЛАСЯ
-Ні. -Я й не голодний.
Як кукурудза могла скінчитися?
А ходімо на оглядове колесо.
Ходімо. Там буде краще.
Щось я туди не хочу.
Що, й досі боїшся висоти?
Іди, тату.
Вибач, доню. Катайтесь, я почекаю.
Потримаєш мою сумочку?
Не треба. Ходімо збирати яблука.
Усе, злазьте.
-Гайда. -Добре.
Зробімо селфі.
Ну добре.
Зараз.
Готові? Раз, два, три.
-А тепер біжімо. -Жарко ж, Ем.
І ноги болять.
Ходімо кидати кільця. Це отут, праворуч.
Ти щось плутаєш. Це зліва.
Іди вліво, а я піду вправо.
Перестаньте. Підемо в один бік!
Сьогодні ж мій день народження!
Підемо ліворуч.
Бачите? Я ж казала: ліворуч.
Прошу, перестань. Яка різниця? Ви все одно сваритесь.
Вибач. Твоя правда. Не треба нам сваритися на твоє свято.
Я згоден.
Це наш останній шанс.
Виграй мені жирафа.
І ніякого тиску.
Ну добре. Виграю тобі жирафа.
Ти зможеш, тату.
Не страшно.
Кидай м’якше.
Я сказала, м’якше.
Мені важко зосередитися, коли за спиною бурмочуть.
Давай, тату. Ти зможеш.
Ти зможеш.
Будь ласка.
Вибач, доню. Я старався.
Я куплю ще квитків.
Ти геть не пам’ятаєш?
Доню, все нормально?
Якщо так хочеш жирафа, я тобі куплю.
Це не через жирафа! Один уже є!
Це не те, що я хотіла.
Це останній шанс вернути щасливий спогад,
і тепер ви вже не зійдетеся.
Вибач. Нам прикро, що ти так страждаєш.
І ми таки не зійдемося.
-Але буватимемо разом. -Тато має рацію.
Ми так само сім’я. І можемо не сваритися.
Невже? Ви ж навіть на моєму святі сваритеся.
Вибач.
І мені вибач, кицю.
Ми обоє тебе любимо.
Мама правду каже. Ми тебе любимо.
І знаєш що?
Отам можна скотитися з сіна.
Що скажеш?
Ходімо.
Як на тебе впливають стосунки батьків?
Не знаю. Я ще не зрозуміла.
Але все почалося під час нашої поїздки на Гаваї.
Я знаю, що тобі допоможе.
Маєш фото з останньої поїздки?
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова