21,08. Du slog din tid fra i går.
Ikke nok. Jeg skal på atletikholdet.
En lille gave til det nye skoleår. Hr. ottendeklasseselev.
Den ser stor ud.
Ja, men jeg tror, den passer. Du er vokset lidt her i sommer.
Nej, jeg er ej.
- Den kan byttes. - Nej. Den er fin. Tak.
Cyklen er låst.
Jacob! Hejsa. Første skoledag. Hvad synes du?
Det er bare de samme mennesker en klasse højere.
- Det bliver fedt. - Du er naiv.
Jeg foretrækker "optimistisk". Her, grib.
Velkommen tilbage.
- Der er Sarah. - Hvor?
Velkommen tilbage.
Går det godt?
- Jacob! Hej, Jimmy. - Hvordan gik sportslejren?
Fint, men jeg forvred knæet den sidste uge.
- Gjorde det ondt? - Ja, meget. Men det er fint nu.
- Basket senere? - Men dit knæ?
Det går nok. Jeg kan slå dig med ét knæ.
- Sarah, kom nu. - Vi ses.
- Basketball? Var det ikke atletik i år? - Jo.
Jeg har trænet hver dag. Min tid er meget bedre.
- Jeg er så klar til udtagelsen. - Sådan skal det lyde.
Jeg finder træneren. Måske bliver jeg anfører.
Så er vi begge to naive.
På jeres pladser! Klar! Løb!
Kom nu!
Godt kæmpet. Du brænder virkelig for det, men du er ikke høj nok.
De andre vil altid løbe fra dig. Du tager tre skridt, når de tager ét.
- Find en sport, du er mere egnet til. - Som hvad?
- Bowling? - Så jeg kom ikke på holdet?
Med dit lave tyngdepunkt kan du blive knaldgod. Tænk over det.
Bowling? Er det overhovedet en sport? Hvad med debatholdet? Det virker hårdt.
Jeg synes, du overreagerer totalt.
Jeg reagerer perfekt. Det er surt at være lille.
- Måske vokser du pludselig en dag. - Har du set min familie?
Min farfar var den højeste, og han var 1,65.
Hvad med yoga? Det strækker rygsøjlen ud.
Du har ret. Jeg finder noget, der gør mig højere.
Det var ikke det, jeg sagde.
- I inversionsterapi hænger man i fødderne. - Fint nok til flagermus.
Vent. Det er bedre.
"Øg din styrke og højde med en ny vækstfremmende teknologi.
Hurtige resultater. Ingen træning påkrævet."
- Det lyder slet ikke lusket. - Og det er gratis.
Hallo!
Det var synd med atletikholdet, men glem det fupnummer.
- Ja. - Du er lille.
Jeg har store fødder. Lev med det.
- De er superstore. - Hvorfor sagde jeg det?
Jeg smutter. Ellers tror min mor, jeg har fået en sveder.
Vi ses.
"Vil du vide mere?" Ja!
TRYK HER
Hej. Jeg meldte mig til og fik at vide, jeg skulle tage herhen.
Hallo? Er der nogen?
Jeg er forsøgsperson nummer 13.
Rensning påbegyndt.
Udført. Træd frem.
Forsøgsperson 13, sid ned.
Har vi dine forældres samtykke?
Ansøgningen ser fin ud. Du deltager i et medicinsk forsøg.
- Ja, et eksperiment. - En kontrolleret test.
Vi injicerer mikroskopiske medicinske robotter.
Via DNA stimulerer de hypofysefunktionen og den fysiske udvikling.
- Robotter? Inde i min krop? - Det præcise ord er "medi-botter".
Skal vi tage DNA-prøven fra blod eller hår?
Hår. Helt sikkert hår.
- Vent. Stikker du den ind i min arm? - Den skal ind i øret.
Bliver jeg så højere?
Hvis du er i tvivl, har jeg en venteliste.
Nej. Jeg vil gerne være forsøgsperson 13.
- Hvad skete der? - Besvimelse er helt normalt.
Hvad er klokken? Jeg skal hjem og spise.
Kontrolenheden synkroniserer medi-botterne i din krop.
Her kan du øge og dæmpe virkningen.
- Kan jeg skrue op for dem? - Du bør ikke ændre noget den første uge.
Og når væksten stimuleres, bliver du mere sulten end normalt.
Du må gerne gå... når du har drukket det her.
Brændstof til medi-botterne.
Jern, krom, tritium, fosforescerende isotoper. Det sædvanlige.
Hold op, jeg er sulten.
- Godmorgen. Pandekager? - Ja! Masser.
Okay, det laver jeg. Er din pyjamas krympet?
Det virkede!
Jeg mener, ja. Åbenbart.
Ja!
Hej, Jacob.
Tak, Jacob.
Det var så lidt, Emily.
- Hvad sker der med Jacob? - Hej, Jimmy.
Hvad har du gjort?
- Hvad? - Du virker forandret.
- Jeg... - Du er selvsikker.
Det er jeg da altid.
- Jeg har kendt dig siden børnehaven. - Jeg var måske lidt neurotisk før.
- Jeg er blevet moden. - Næppe.
Jeg skal til time.
- Nå ja! Dit ansigt er renere. - Jeg har da ikke bumser. Har jeg? Hvor?
- Tak for det, Jacob. - Selv tak.
- Klar til at tabe? - Ja, men hvem skal slå mig?
Flot.
- Det er aldrig lykkedes før. - Tja, jeg er en ny mand.
- Av! - Dit knæ. Er du okay?
Snydt.
Er det kun sådan, du kan score?
- Du er blevet hurtigere. - Jeg har løbetrænet.
- Kom du på holdet? - Nej, men det kommer jeg.
- Vi ses. Omkamp. Lørdag. Hjemme hos mig. - Jeg kommer.
Kom så, løb! I er der næsten!
- Hej, træner. - Jacob.
- Må jeg prøve igen? - Du var ikke vild med bowling?
Jeg ved, jeg kan. Jeg har trænet hele sommeren. Må jeg ikke nok?
Okay. Du får en chance til i næste uge.
I næste uge.
Jeg skruer lidt op.
Ja! Jeg slog min egen rekord.
Tak.
- Pizza? Vi spiser om en time. - Bare rolig. Jeg er stadig sulten.
Du virker højere.
Jeg har rettet mig op. Som du sagde.
Lytter du til mig?
Næste gang så spørg, før du bestiller pizza.
Kald, når vi spiser.
Det er jo sindssygt. Hvorfor har du ikke sagt det?
De var bittesmå. De må være vokset, da jeg drak det grønne stads.
Kan du selv høre, hvor forkert det lyder?
- Nå, hvad er planen? - Jeg giver ikke op.
Seriøst? For en time siden ringede du i panik,
fordi der kom nanobotter ud af dine ører.
- Ja, men... - Du er inficeret med robotter.
Men de virker. Se selv.
Jeg skruede op for dem.
- Må jeg se? - Måske en bivirkning. Jeg har det fint nu.
- Måske vokser de videre. - Jah...
Du lod nogen sprøjte millioner af robotter ind i dig.
Sagt på den måde...
Der må ikke ske dig noget. Du er min bedste ven.
Okay. Jeg tager ud til hende lægen efter skole i morgen.
- Gode reflekser. - Jeg kan ikke i dag.
Det var aftalen.
Beklager. Jeg skal noget.
Jacob! Slog du dig?
Bliv der.
...lukker ned...
Sarah! Fulgte du efter mig?
Du var mærkelig, og du smuttede bare.
Fordi du ikke måtte se det her.
Jeg var med i et medicinsk forsøg.
Jeg ved ikke, hvem de var, men nu er de væk.
- Dr. Cruz, hvad sker der? - 13, du burde ikke være her.
Og hvorfor er du her, 7?
7? Det forstår jeg ikke. Du er jo ikke lille.
De kunne ordne mit knæ.
Forsøget er slut.
Vent.
Jeg vil have de medi-botter ud. Nu.
De kan ikke fjernes. Det stod i papirerne, du underskrev.
De er en del af dig for altid.
Jeg ville bare på atletikholdet. Og nu er jeg ligeglad.
Jeg er lille. Fint. Det kan jeg leve med.
- Jeg burde have været tilfreds. - Jeg vil bare være mig.
Det er du stadig. Men "du" har forandret dig.
- Dr. Cruz sagde, det var en fiasko. - Det var slut.
Måske behøver de ikke flere forsøg.
Hvad gør vi nu?
Accepterer, at det er sådan, vi er nu. På godt og ondt.
Tekster af: Lisa Kristensen Villeneuve