Двадцять одна і вісім. Швидше, ніж учора.
Не досить швидко, щоб узяли в команду.
А це тобі подаруночок на новий навчальний рік,
восьмикласнику ти мій.
Завелика.
Я подумала, що має підійти.
Ти за літо трохи підріс.
Ні, не підріс.
-Можу повернути. -Ні.
Вона класна. Дякую.
КОРОТКЕ ЗАМИКАННЯ
Велосипед на замку.
Привіт, Джейкоб! Перший день школи. Як тобі?
Ті ж самі на клас старші.
Подумаєш.
-Та ну. Буде круто. -От фантазер.
Скоріше оптиміст.
Лови.
СЕРЕДНЯ ШКОЛА НЬЮТОНА ВИВЧАЙ, МРІЙ, ВІДКРИВАЙ
Вітаю! З поверненням.
-Он Сара. -Де?
З поверненням.
Як життя?
Привіт, Джейкоб! І Джиммі.
-Привіт. -Як спорттабір?
Чудово. Тільки на тому тижні поранила коліно.
-Боляче, мабуть. -Було.
Дуже. Але вже не болить.
-Пограємо в баскет? -А коліно?
Лікар дозволив. Я тебе і з одним обіграю.
Ходімо, Саро.
Бувайте.
Баскетбол? Ти ж цього року збираєшся на біг.
Збираюся.
Я бігаю щодня, й щоразу на секунду швидше.
Добір на цьому тижні. Я готовий.
Правильно мислиш.
Піду до тренера, запишуся. Може, капітаном стану.
А ти теж фантазер.
На старт! Увага! Руш!
Давай!
Молодець, Джейкоб.
Ти найзавзятіший з усіх,
але, на жаль, найнижчий.
Хлопці щоразу тебе обганятимуть.
У них кроки ширші.
Звичайна фізика.
Спробуй щось більш підходяще.
Що саме?
-Боулінг. -То ви мене не візьмете?
У тебе низький центр ваги.
Будеш чудовим гравцем. Подумай.
Боулінг? А це хоч вид спорту?
А чом не дискусійний клуб? Там теж попотієш.
Джейкоб, по-моєму, ти драматизуєш.
Я не драматизую. Коротуном бути відстійно.
Може, ти ще різко виростеш. Не знаю.
Ти мою сім’ю бачив?
Дідусь був просто велетень, аж 165 см.
То спробуй йогу.
Якраз хребет розтягнеш.
Твоя правда.
Я знайду те, що зробить мене вищим.
Ні, стій. Я ж не це мав на увазі.
Є інверсійна терапія, підвішують догори дриґом.
Як кажанів.
Стоп. Оце краще.
«Нова технологія прискорення росту зробить вас сильнішим і вищим.
Швидкі результати. І ніяких вправ».
-Ага. І зовсім не підозріло. -І безплатно.
Гей!
Мені жаль, що тебе не взяли,
але не вір шахраям.
-Слушно. -Ти низький,
а в мене великі ноги. Змирися з цим.
Вони величезні.
І нащо я сказав?
Ну все, я пішов.
Бо мама подумає, що мене лишили після уроків.
До завтра.
«Хочеш знати більше?»
Так!
НАТИСНУТИ
Вітаю. Я на дещо записався, й мені сказали прийти сюди.
Агов. Є хтось?
Я маю сказати, що я піддослідний номер 13.
Дезінфекцію почато.
Готово. Пройдіть далі.
Сідайте, піддослідний 13.
Надіюся, ваші батьки дали згоду.
У заявці наче все правильно.
Ви на клінічному дослідженні.
-Так, на якомусь експерименті. -Це керований дослід.
За протоколом вам вживлять мікроскопічних медичних роботів.
Вони ввійдуть у вашу ДНК
і почнуть впливати на гіпофіз, стимулюючи ріст.
Роботів? У моє тіло?
Точніше «медиботів».
Для зразка ДНК здасте кров чи волосся?
Волосся. Без варіантів.
Стійте. Ви штрикнете мені в руку?
У вухо.
А я від цього точно виросту?
Якщо вагаєтесь, у мене ціла черга охочих.
Ні, я хочу бути піддослідним номер 13.
Що сталося?
Непритомніють часто.
А котра вже година?
Спізнюся на вечерю – мама вб’є.
Цей модуль синхронізує роботу медиботів у вашому тілі.
Отут можна прискорити чи сповільнити їхню дію.
Якщо захочу, можу їх прискорити?
Ми не радимо щось чіпати в найближчий тиждень.
І знайте: при стимулюванні росту їсти
хочеться більше, ніж завжди.
Випийте оце… й можете йти.
Це активатор медиботів.
Тут залізо, хром, тритій і фосфоресцентні ізотопи.
Як і годиться.
Як хочеться їсти.
Доброго ранку. Млинці будеш?
Так! І багато.
Зараз зроблю. Піжама що, збіглася?
Подіяло!
Так. По-моєму, збіглася.
Так!
Гей, Джейкоб.
Дякую, Джейкоб.
-Без проблем, Емілі. -Це Джейкоб.
-Що це з Джейкобом? -Салют, Джиммі.
Що ти зробив?
-Тобто? -Ти якийсь інший.
-Ну, я… -Ти впевнений у собі.
Що? Я завжди такий.
-Я ж тебе з дитсадка знаю. -Ну добре.
Раніше я був трохи нервовий.
Але подорослішав.
Це навряд.
Я в клас. Побачимось.
Знаю! Лице стало чистіше.
У мене немає прищів. Чи є? Де?
Ще раз дякую.
Нема за що.
-Програєш? -Так.
От тільки кому?
Непогано.
Ти раніше так не вмів.
Ну що тут скажеш? Я нова людина.
Твоє коліно!
Болить?
Обманула.
Я б такими очками не пишався.
А ти за літо став швидший.
Я багато бігав.
-Тебе взяли в команду? -Ще ні, але візьмуть.
Давай у суботу влаштуємо в мене вдома реванш?
Домовилися.
Давай!
Майже фініш!
-Тренере! -Джейкоб.
Дайте мені ще один шанс.
Боулінг не зацікавив?
Я зможу. Я ціле літо тренувався.
Прошу вас.
Ну добре.
Через тиждень дам тобі ще один шанс.
Через тиждень.
Тоді треба трохи прискорити.
Так! Побив власний рекорд.
Дякую.
Ти замовив піцу? Через годину ж вечеря.
Нічого. Я і її з’їм.
А ти підріс.
Я перестав сутулитися, як ти й казала.
Ти мене послухався?
Більше ніякої піци без мого дозволу.
Поклич, коли буде готова вечеря.
Нічого собі.
Чого ти раніше не розказав?
У вухо їх ввели крихітними.
Мабуть, вони виросли після зеленого пійла.
Чув би ти себе збоку.
То який план?
Я не відступлюся.
Серйозно? Годину тому ти мені подзвонив
у паніці, бо з вуха посипалися наноботи.
-Знаю, але… -Ти інфікований роботами.
Але ефект є. Бачиш?
Прискорив і росту швидше.
-Дай гляну. -Може, це така побічка?
Не бійся, я вже в нормі.
А якщо вони ростимуть далі?
Ну…
Ти дозволив бозна-кому вживити в себе мільйон роботів.
Коли ти це кажеш так…
Я не хочу, щоб сталося лихо.
Ти мій найліпший друг.
Добре. Завтра після уроків сходжу до тієї лікарки.
-Хороша реакція. -Я сьогодні не зможу, Саро.
Ми ж домовлялися.
Вибач. Треба з’їздити в одне місце.
Джейкоб! Не забився?
Не підходь.
…закривається…
Сара! Ти за мною стежила?
Ти дивно поводився й так швидко поїхав.
Я не хотів, щоб ти побачила оце.
Я записався на одне медичне дослідження.
Я навіть не знаю, хто вони, але їх тут уже нема.
Доктор Круз, що тут діється?
Тринадцятий, чого ви тут?
А ви чого, сьома?
Сьома? Не розумію. Ти ж і так висока.
Я хотіла вилікувати коліно.
Досліди закінчено.
Стривайте.
Негайно витягніть з мене медиботів.
Такої процедури не існує.
Це було в договорі.
Тепер медиботи будуть у вас вічно.
Я хотів у команду бігунів. А тепер мені байдуже.
Я низький. Ну й нехай. Я зможу з цим жити.
Треба було приймати себе таку, яка я була.
Я хочу бути собою.
Ти й досі ти. Просто трохи інакший.
Вона сказала, що дослід провалився.
Ні, його «закінчено».
Може, результати хороші й можна закінчувати.
І що ж нам робити?
Змиритися з тим, які ми тепер. Добре це чи погано.
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова