NENORIU SU TAVIM KALBĖTIS
ĮKVĖPTA TIKROS ISTORIJOS
Kai buvau šešerių, mirė mano močiutė.
Tėtis nusivežė mus į savo gimtinę -
Viginsą Pietų Karolinoje, kur ir vyko jos laidotuvės.
Aš jos niekada nebuvau mačiusi, tad jos mirtis man nieko nereiškė…
o štai tėtis buvo labai liūdnas.
Aš jos bijojau, gulinčios tame karste.
Ji reiškė kažką, apie ką aš, nors ir šešerių, kartais susimąstydavau.
Ar yra pomirtinis gyvenimas?
Man atrodė, kad ji žiūri į mus iš viršaus ir pyksta, jog esame jaunos.
VIGINSO BAPTISTŲ BAŽNYČIA
PER DAUG NESIRŪPINKIT, KĄ VALGYSITE, NEI SAVO KŪNU, KUO VILKĖSITE.
EVANGELIJA PAGAL MATĄ 6:25
Kur dr. Zikermanas?
Atsiprašau.
Kur dr. Zikermanas?
Jis atostogauja.
Jis jums nepasakė?
Ne.
Nepanašu į jį.
Lankotės pas jį kiekvieną antradienį?
Ne, tiesiog…
Tiesiog, suprantat.
Ne, nesuprantu.
Tik tada, jei man reikia.
Na, gana neįprastas susitarimas.
Iš kur žinojot, kad aš ateisiu?
Nustatytas vizitų laikas - gydytojo ir paciento santykių pagrindas.
Iš kur sužinojot, kad aš ateisiu?
Nesuprantu klausimo.
Mes su dr. Zikermanu neturime nustatyto vizitų laiko.
Iš kur sužinojot, kad šiandien man paskirtas laikas?
Užtat mes turime nustatytą tvarkaraštį.
Jame ir buvo jūsų pavardė.
Kodėl jūs čia?
Nes man buvo paskirtas laikas.
Ne.
Kodėl jūs čia?
Esu kaltinamas
neteisėta ginklų prekyba keliose valstijose.
Kodėl jūs čia?
Ką tik atsakiau.
O jūs kodėl?
Kad gydyčiau psichikos ligas.
Pataikėte ten, kur reikia.
Aš nepriklausau teisėsaugos institucijoms. Nesu teisėja.
Man nerūpi, kokius nusikaltimus padarė žmonės, kuriuos gydau.
Mano vienintelis tikslas - rūpintis jų psichikos sveikata.
Regis, atradote savo gyvenimo tikslą.
Kaip į jus kreiptis - Džeimsai ar Džimi?
Džimi.
Kai kurių žmonių psichika yra daug jautresnė
nei daugumos žmonių, kuriuos esat sutikęs savo gyvenime.
Arba jūsų paties, pavyzdžiui.
Ką jūs galite žinoti apie mano psichiką?
Žinau nedaug. Bet, spėju, esate pakankamai sveiko proto.
Smagu girdėti.
Tačiau ne visi mano pacientai yra tokie.
Tereikia vienos netinkamos minties,
vienos mažytės liguistos idėjos, kad jie pamestų galvą.
Jei pasimaišo protas,
jis gali ir nebegrįžti į normalias vėžes.
Žmonės tampa vaiduokliais savo pačių kūne.
Kodėl man tai sakote?
Norėčiau, kad parodytumėte daugiau užuojautos,
bendraudamas su kai kuriais čia esančiais žmonėmis.
Kai kuriais?
Džimi…
Daktare.
- Klausiu, ar… - Klausiate ko?
Ar jūs keliate pavojų mano pacientų psichikos sveikatai?
Kurių pacientų?
Tikiuosi jūsų geranoriškumo.
Ir primygtinai prašau rimtai pagalvoti.
Kurių… pacientų?
Po močiutės laidotuvių tėtis mus nusivežė prie vandenyno.
Tai buvo vienintelis kartas, kai aš mačiau vandenyną.
Ieškant Tricijos Raitler kūno, Laris vežiojo Mariono policininkus
štai šiais keliais pirmyn ir atgal, pirmyn ir atgal.
„Manau, kad palaidojau ją čia.
Ne, čia.
O gal čia.
Ne, manau, kad palaidojau ją po medžiu.“
Būtent.
Kelionės į Ilinojų išvakarėse jie pravažiavo šiais keliais dar kartą.
Ta pati teritorija, tas pats rezultatas.
Manau, ji yra kažkur čia.
Todėl jis ir atsitempė čia juos antrą kartą.
Šiknius negali atsidžiaugti, vedžiodamas policiją už nosies.
Pabandysiu gauti tuos protokolus.
Gerai.
Prieš ežerą jie pasuko į kairę.
Čia nieko nėra, vieni laukai.
Graži degalinė pasaulio pakrašty.
Taip.
Čia turėtų būt sunkiasvorių mašinų kelias. Pasuk į dešinę.
- Labas rytas, Džeimsai. - Labas rytas, Lari.
Vakar tavęs nemačiau.
Vakar buvo tas pats, kas ir užvakar.
Kaip ir užužvakar, ar ne?
Kaip taus sekės?
Neblogai. Ačiū, kad paklausei.
Garis buvo atvažiavęs.
- Tau gerai. - Taip.
Visada smagu susitikt su šeima. Jis irgi domisi mašinomis?
Truputį. Ne taip, kaip aš.
O Pilietinio karo reikalais?
Buvo trumpalaikis susidomėjimas.
Gaila.
Jis vedė bjaurią bobą.
Na…
Ji galvoja, kad tai - „persirengėlių žaidimas“.
Taip ir pasakė?
Taip.
Tada aš jai pasakiau… Aš pasakiau:
„Pilietinio karo laikais tu būtum sena boba. Sukriošėlė.“
Niekas dėl jos nesikautų.
Jaunamartės buvo jaunos.
Skaisčios.
Tais laikais žmonės tuokėsi jaunesni.
Daug jaunesni. Taip.
Mano promočiutė pagimdė mano močiutę, kai jai tebuvo 14 metų.
Tais laikais tai buvo normalu.
Kol vyriausybė nesugalvojo pasirinkti pinigėlių.
Prailginusi lytinės pilnametystės amžių?
Būtent.
Tada niekas nelankė vidurinių mokyklų.
Tokio dalyko išvis nebuvo.
Bet kai vyriausybė suprato,
kad iš vidurinių mokyklų galima pasipelnyti,
godumas paėmė viršų.
Ir išsilavinimas čia niekuo dėtas.
- Manai? - Ne, tai…
Tai - prievartinis trukdymas vaikams suaugti.
Kad jų tėvai atiduotų paskutinius pinigus už mokslą,
kad visi darytų pinigą.
Ir vieną gražią dieną mūsų valstybė dėl to bankrutuos.
Žinai, niekada nebūčiau pagalvojęs,
bet, po galais.
Gana netikėta teorija.
Manai?
Moki pažvelgti į viską kitu kampu.
Bet aš turbūt ne pirmas tą sakau.
Ačiū.
Kokio amžiaus buvo tos jaunamartės?
Dvylikos ar trylikos metų.
Jei gali sysioti, tai gali ir mylėtis. Teisingai?
Juokinga.
Klausyk…
Kiek metų…
kiek buvo jauniausiai panai, kokią esi patvarkęs?
Ką?
Jauniausiai, kokią esi patvarkęs.
Pirma tu pasakyk.
Kodėl? Aš pirmas paklausiau.
Pirma tu pasakyk.
Keturiolika.
Ji priešinosi?
Ne. Turėjai tokių, kurios priešinosi?
Kiek tau buvo metų?
Kai patvarkiau 14-metę?
Ji buvo fuksė.
Aš - abiturientas, vadinasi, 17-os.
- Kas? - Septyniolikos.
Lari.
Vis dar varva?
Ne varva, o bėgte bėga.
Jis kelis kartus vertė juos važiuoti 400-uoju Rytų greitkeliu.
440-asis Pietų paminėtas keturis kartus.
Kaip ir 250-asis Rytų ir 375-asis Pietų.
Tai nieko neduoda.
Daugiausiai jie važinėjosi 550-uoju Rytų greitkeliu.
Šešis kartus pirmą kartą. Ir penkis - antrą.
Gerai. 550-asis kertasi su 400-uoju ties degaline.
Galbūt jie sustojo nusipirkt gėrimų ir nueiti į tualetą.
Abejoju, ar tada ta degalinė ten buvo.
Ji atrodė visiškai nauja.
Kas anksčiau ten buvo?
Štai.
Statyba prie 550-ojo ir 400-ojo greitkelių susikirtimo.
Labas, vadovas čia?
Deilas atvažiuoja tik kelis kartus per savaitę.
Keliese čia dirbat?
Tik mes su Kytu. Jis dirba popietinėje pamainoje.
Nuo kada čia dirbi?
Nuo šeštos ryto.
Ne, ne šiandien. Ar seniai čia dirbi?
Pusę metų.
Gal žinai, kada ši degalinė pradėjo veikti?
Prieš porą metų, jei neklystu.
Gal Deilas ar Kytas žino tiksliau?
Deilas čia dirba nuo degalinės atidarymo.
Turi jo telefono numerį?
Ačiū.
O mašinas čia remontuojat?
Ne, pone.
Gal žinai, kas remontuoja?
Čia, vietoje, nežinau.
Kur artimiausia automobilių detalių parduotuvė?
Nežinau. Nesidomiu mašinomis.
Nebent Džonas Dikis…
Ką reiškia „nebent Džonas Dikis“?
Jis - visų galų meistras.
Jis taiso žmonėms įvairiausius daiktus, tik neoficialiai.
Džonas Dikis?
Džonas Dikis Hansenas. Jis turi žvejybos reikmenų parduotuvę tolėliau.
Gerai, ačiū.
Vadovas pasakė, kad degalinė atidaryta 1994 m. pavasarį.
Jo teigimu, statybos prasidėjo 1993 m. vidurvasarį.
Prakeiktas Laris Holas.
Girdėjau, bandei įsinešti čia narkotikų.
Nedaryk šito.
Gūžtelėjimas pečiais - ne atsakymas,
o neatsakyti yra nemandagu.
Aš apie tai galvojau,
bet paaiškėjo, kad tai - neįmanoma.
Sakykime, tu jų gavai.
Pasinaudojai jais tam, kad ištrauktum kažką iš bėdos
ten, laisvėje.
Jam tai būtų naudinga. Turbūt ir tau būtų naudinga.
Bet nežinau, kokia man iš to nauda.
Nelabai supratau.
Žmogus, kuris nebeturi kitos išeities, anksčiau ar vėliau kreipiasi į mane.
Ir tampa mano skolininku.
Atsiprašau. Nuoširdžiai.
Susimoviau. Aš nežinojau.
Viskas gerai.
Pasidomėjau apie tave. Milvokyje.
Nemelavai. Tau puikiai sekėsi.
Visi pažinojo kažką, kas pažinojo kažką, kas tave pažinojo ir gyrė.
Šaunu.
Bet nė vienas neprisiminė, kad būtų tave kada nors matęs.
Visi pažinojo kažką, kas sakė, kad buvo tave matęs,
bet patys nematė.
Ką pasakysi į tai?
Jiems reikia dažniau išeiti į žmones.
Taip manai?
Jūs turite vaikų?
Kaip praėjo savaitė, Lari?
Tik norėjau paklausti.
Ji buvo produktyvi?
Tik norėjau paklausti!
Esi ir anksčiau klausęs. Ne kartą per visus tuos metus.
Ir koks buvo mano atsakymas?
Man paprasčiausiai smalsu.
Koks buvo mano atsakymas?
Kad jūs neaptarinėjat savo asmeninio gyvenimo.
Teisingai.
O aš tai turiu aptarinėti.
Nes tu esi pacientas, o aš - gydytoja.
Gal pabandykime pasikeisti vaidmenimis?
Tai nebūtų naudinga gydymui?
Ką tu man pasakytum, jei būtum mano gydytojas?
Papasakok man savo sapnus, bjaurybe!
Tikriausiai jie skaniai kvepia.
Jūsų vaikai.
Kas tau kelia nerimą?
Niekas.
Tu dažnai griebiesi provokacijų, kai nori paslėpti savo pažeidžiamumą.
Aš nesu pažeidžiamas. Jūs esat pažeidžiama.
Atrodai susijaudinęs.
Man viskas gerai, bliamba.
Tokios geros nuotaikos nesu buvęs metų metus, o jums nepatinka.
Kodėl man turėtų nepatikti?
Nes jeigu aš pasveiksiu
ir pasakysiu kitiems, kaip tai padaryti,
tada ir tie žmonės pasveiks…
o jūs neteksite darbo.
Tada išeisiu į pensiją.
Jūs… Tada išeisit į pensiją.
Gersit arbatą su dukromis.
Žiūrėsit, kaip jos kapstosi sode.
Kas tau pakėlė nuotaiką?
Mano apeliacinis skundas.
Sužinojai ką nors naujo?
Sakykime,
kad yra teigiamų ženklų, jei moki juos pastebėti.
Tai galėtų paaiškinti tavo elgesį.
O kaip aš elgiuosi?
Pasitikinčiai.
Galima sakyt, esi pasipūtęs.
Kartais žmogus turi visas priežastis taip jaustis.
Esu ir anksčiau mačiusi tave pasitikintį savimi.
Kada?
Kai kalbi apie Pilietinio karo istoriją, variklius ir senas automobilių dalis.
Bet pasipūtusį tave matau pirmą kartą.
Tai labiau būdinga tavo draugui.
Kokiam draugui?
Jūs kalbat apie Džeimsą.
Žinai, apie ką aš kalbu, Lari. Jis labai charizmatiškas.
Jūs jį pažįstat?
Mudviejų keliai buvo susikirtę.
Suprantu, kuo jis tave traukia.
Jis sudaro tokį įspūdį, kad niekada nieko nesigaili.
Jei ką nusprendžia, taip ir padaro. Ir niekada to nesigaili.
Gal ir taip, bet…
Na, bet jis žino, ką reiškia gailėtis.
Yra dalykų, kurių jis gailisi.
Jis žino, kas yra skausmas.
Tik neleidžia, kad tai jį sugniuždytų.
Ar tu taip apie save galvoji? Kad skausmas tave sugniuždė?
Pastaruoju metu ne.
Dėl Džeimso.
Aš…
Aš nebesu vienas.
Septintoje klasėje
Kuperis Rosas man pasakė, kad esu graži,
ir iškart paraudo,
kelias minutes nedrįso pakelti į mane akių.
Sveiki.
ŽVEJYBOS REIKMENŲ PARDUOTUVĖ
Kuo galiu padėti?
Jūs - Džonas Dikis Hansenas?
Galit vadinti mane Džei Dy, jei norit.
Prekiaujate čia ir automobilių dalimis?
Na, jei atsiranda kas nors, ką verta įdėt į skelbimą internete,
tą ir padarau.
Esate matęs šį vyruką?
Čia Laris.
Jūs gerai jį pažįstat?
Ne, panele.
Tiesiog jis - įsimintinas.
Tos žandenos ir visa kita.
Ką reiškia „visa kita“?
Bjauresnio tipo nesu matęs, bliamba. Prašau man atleisti.
Ne, sakykit viską, ką galvojat.
Kažkada pardaviau jam perforuotus stabdžių diskus
1979 metų dodžui B200,
gal kokiais, nežinau, 1992-1993 m.
Man jis pasirodė toks nekaltas snarglius.
Atrodė, kad niekas niekada jo nebuvo mylavęs.
Net kūdikystėje.
Tikriausiai buvau su juo per daug malonus,
nes jis pradėjo čia lankytis net tada, kai jam nereikėjo jokių dalių.
Jis ėmė vis dažniau čia sukiotis, kalbinti mergaites.
Kas nors nutiko?
Kas nors blogo? Ne.
Po kurio laiko mes jį išvijom.
Retkarčiais pagalvoju, kur jis dabar, ir ką veikia.
Kadangi jau apie jį klausinėjat, tikriausiai kažkas ne taip.
Kodėl jūs jį išvijot?
Jis trikdė miestelio mergaites.
Įskaitant ir mano dukrą.
Odrę.
Tada ji buvo dar paauglė, bet krito Lariui į akį.
Žinoma, man tai nepatiko.
Galime pasikalbėt su Odre?
Ji turi reikalų mieste. Netrukus turėtų grįžti.
Neprieštarausit, jei jos palauksim?
Nė kiek.
Kai man buvo 12-ka, mums su sese nupirko naujus kedukus.
Ir vos ne tą pačią dieną įmynėm į karvės mėšlą,
nors tėvai mums ir liepė neiti į tą lauką.
Juos ilgai teko džiovinti.
Nepamenu, apie ką kalbėjomės.
Tik tiek, kad buvom laimingos.
Būk geras berniukas. Klausyk mamos.
Nenoriu girdėti, kad…
MOKAMI SKAMBUČIAI
Ačiū, kad naudojatės mūsų telefono sistema.
Norėdami paskambinti, įveskite savo sąskaitos numerį.
Šis sąskaitos numeris neužregistruotas.
Norėdami paskambinti, įveskite savo sąskaitos numerį.
Šis sąskaitos numeris neužregistruotas.
Norėdami paskambinti, įveskite savo sąskaitos numerį.
LEIDŽIAMA SKAMBINTI TIK PATVIRTINTAIS NUMERIAIS
Šis sąskaitos numeris ne…
Šis sąskaitos…
Padėk ragelį, bliamba!
Šitą?
Pats padėsi.
…įveskite savo sąskaitos numerį.
…skundikas.
Tik ne kieme.
…skundikas.
Taip, pone. Suprantu, ką sakote,
bet aš sakau, kad tai klaida,
nes praėjusią savaitę pats nupirkau tą kredito kortelę.
Norit pasakyti, kad negaliu susisiekti su savo sūnum?
Teisingai jus supratau?
Gerai, pone, prašau.
O jei telefonu pasakyčiau jums tos kredito kortelės numerį?
Gal tada galėtumėt mane su juo sujungti?
Gerai. Aišku. Ačiū.
Ačiū už pagalbą.
Kalės vaikas. Šiknius.
Džimai, važiuosiu su tavim.
Nereikia, mieloji. Važiuosiu vienas. Noriu pravėdinti smegenis.
Kaip nori. Tik labai nesinervink.
Pasivažinėsiu, kad nusiraminčiau, o ne tam, kad susinervinčiau.
Tada gerai.
Gali grįždamas nupirkti kavos likerio?
Pasvajok.
Stalių dirbtuvėse.
Atsiprašau?
Ten mačiau Larį.
Seniai juos droži?
Kelias savaites.
Ką su jais darai?
Siunčiu namo.
Kodėl?
Donis sakė, kad šiandien vos nesusimušei.
Prie telefonų.
Vienam tipeliui labai prireikė telefono.
Kažkokia klaida su mano sąskaita. Negaliu niekam paskambinti.
Joje yra pinigų?
Gali būti, kad įsigijai priešą.
Kokį dar priešą?
Ką nors, kas čia dirba.
Ar pastaruoju metu su kuo nors pykaisi?
Vakar apsižodžiavau su apsauginiu.
Nepamenu jo pavardės, bet jis mane užkniso.
Dėl ko?
Dėl nieko.
Netikiu.
Džeimsai, liaukis. Juk aš tavo draugas.
Dėl tavęs, Lari.
Kodėl kažkoks apsauginis turėtų kalbėti apie mane?
Jis pasakė…
Jis pasakė, kad esi vaikų tvirkintojas.
Ir vaikų žudikas.
Nejuokinga, bet…
Vaikų tvirkintojas?
Nesu prievartavęs nė karto gyvenime, Džeimsai.
O ką darydavai?
Dulkindavausi.
Aišku.
Ir tikrai ne su vaikais, Džeimsai.
Jei prisimintume XVIII amžiuje gyvavusius papročius.
Žinoma.
Džeimsai, kiek moterų esi išdulkinęs?
- Mokyklos laikais? Na… - Ne, ne mokyklos.
Klausiu, kiek moterų…
Supranti, kiek moterų esi išdulkinęs, jau baigęs mokyklą?
- Aštuoniasdešimt. - Ką?
- Aštuoniasdešimt? - Maždaug.
Na, gal vieną kitą ir pamiršau,
tad skaičius nėra tikslus.
Nejuokinga, Džeimsai. Tikrai 80?
Taip.
Kaip?
Kaip tau pavyko… Kaip…
- Gal turi kokią stebuklingą frazę? - Ne.
Tiesiog… Na, aš kalbuosi su jomis.
Jos kalbasi su manim, o tada mes nusimetam drabužius.
- Bet kaip? - Ką tik paaiškinau.
Ne, nepaaiškinai.
Nepagaunu minties, Lari. Nepyk.
Su manim moterys „nesikalba“.
Tik mergaitės?
Ne visos.
Taip.
Iš pradžių ji buvo maloni.
Kas tokia?
- Kas buvo maloni, Lari? - Džesika Rouč.
Jos dviračio padangą nuleido, ji važiavo žvyruotu keliu.
Nors tai buvo kalnų dviratis…
Supranti, akmenukai ir žvyras susimaišo,
pasitaiko aštrių akmenukų, ir…
Mergaitės galvoja, kad yra protingos, bet ji nesugebėjo nė padangos prisipūsti.
Pripūtei padangą?
- Ne. Pasiūliau ją pavėžėti. - Aišku.
Jie visi sako, kad aš tiesiog šoku ant tų mergaičių, Džeimsai, užpuolu jas.
Tai neatspindi tiesos.
Jai patiko su manim kalbėtis. Tikrai.
Tąkart aš turėjau savo dviratį, atidariau vano duris
ir parodžiau jai…
Pasakiau, kad mėgstu važinėtis dviračiu, mes pasikalbėjom apie tai.
Pasirodo, tu be vargo ją užkalbinai, Lari.
Be vargo.
Kaip sakiau, ji buvo maloni.
Iki tam tikro momento.
Ji paleido į darbą rankas?
Kaip pasiutusi katė, tiesiog…
Gal prisimeni, kodėl?
O kodėl klausi?
Šūdas, Lari, maniau, kad mes kalbamės.
Mes kalbamės?
Bent aš tai kalbuosi.
Ji įlipo į vaną be jokių problemų.
Apžiūrėjo mano dviratį, valiklius.
Paklausė, ar gyvenu netoliese, ir kodėl auginu tokias dideles žandenas.
Ji pavadino jas bakenbardais.
Papasakojau jai apie rekonstrukcijas,
ji uždavinėjo gerus klausimus, žinai?
Buvo tokia smalsi ir protinga.
Tada aš ją pabučiavau.
O tada viskas ir prasidėjo. Ji puolė, ėmė mane mušti.
Teko prikišt jai prie nosies skudurą su variklių paleidimo skysčiu.
Neturėjau kitos išeities.
Kurį laiką mes važinėjomės.
Ieškojau ramios ir gražios vietos.
Ir man pavyko, nors nežinojau, nei kur esu,
nei kur važiuojam, bet suradau tokią vietelę.
Kas buvo toliau?
Aš… Na, aš, supranti.
Nuėjau į vano galą, kur ji gulėjo, ir dar kelis kartus ją išjungiau.
Ji vis atgaudavo sąmonę?
Ji mane subraižė.
Stipriai. Giliai.
Kai po visko valiau jos panages,
ištraukiau nemažai savo mėsos.
Tikrai nemažai.
Mylėjaisi su ja?
Taip ir žinojau, kad paklausi. Ne… Keista.
Aš ne visai prisimenu.
Buvau lyg praradęs sąmonę, jaučiausi lyg sapne,
kuriame mačiau, kaip ją mušu ir išjungiu,
mušu ir išjungiu.
O kai pabudau, ji buvo nuoga,
ir aš buvau nuogas.
Todėl aš…
Aš galvoju, kad mes mylėjomės.
Ko gero, taip, bičiuli.
O tada ji pradėjo verkti.
Kartais jos taip daro.
Iš pradžių jos galvoja, kad to nori,
bet po visko persigalvoja.
Na, ji verkė, nes norėjo pas mamą.
Tikrai?
„Noriu pas mamytę.
Vežk mane pas mamytę.“
Man tai nepatiko.
Įsiutino mane. Viską sugadino.
Ištraukiau ją iš vano
ir nusivedžiau tolyn į lauką.
Pamačiau medį. Buvau pasidaręs…
Tokį įrankį iš dviejų odinių diržų.
Rankoje turėjau lazdą…
Liepiau jai atsisėsti ir atsiremti į medį.
Nenorėjau matyti jos veido, supranti?
Ir…
Taip, tada greitai apvyniojau jos kaklą tais dviem diržais,
tvirtai suėmiau ir įstačiau lazdą.
Ėmiau ją sukti kaip kokį…
Kaip jis ten vadinasi…
- Turniketas? - Turniketas, taip.
Taip.
Sukau tol, kol ji nustojo leisti…
Supranti.
Garsus.
Na, padarei tai, ką turėjai padaryti.
Niekad nelaidė šlykščių juokelių, tiesiog buvo trenktas.
Labai trenktas.
Pavyzdžiui?
Jis galėdavo pasakyti: „Tavo gražūs kulkšniukai.“
O kartą pasakė, kad mano ausų speneliai prisirpę.
Šitaip Laris bandydavo palaikyti pokalbį.
Kartais jis tiesiog sėdėdavo ant suoliuko ir spoksodavo.
Tada susierzinusi paklausdavau:
„Lari, kas yra?“
O jis sakydavo: „Žinojai, kad daugumos valiklių sudėtyje yra šarmo?“
Tada pasiūlydavo nueiti į jo vaną ir pažiūrėti ingredientų sąrašą.
- Kada nors ėjai? - Dar ko, bliamba.
Gal žinai, kas buvo nuėjusi?
Ne, iš mūsiškių niekas. Mes visos jo bijojom.
O kai jis pradėjo dovanoti man daiktus…
Jis tau ką nors dovanojo?
Kartą auskarus.
Medalioną.
Panešiotos puantus.
Jie buvo tavo dydžio?
Taip. Tada dar labiau susinervinau.
Gal kartais tebeturi ką nors iš jo dovanotų daiktų?
Kiekvieno sezono pabaigoje rengiame pamestų ir surastų daiktų išpardavimą.
Liko vienas daiktas, kurio neišmečiau.
Kai paskutinįkart su juo mačiausi, jis man padovanojo šitą.
Nesu nė karto juo važiavusi.
Kaskart, kai į jį pažiūriu, man pasidaro bloga.
Mano mama sakydavo, kad buvau geras vaikas,
išskyrus tada, jei ko nors užsigeisdavau,
nes įsikabindavau į tą mintį taip, kaip šuo į skanėstą.
Mama taip ir sakydavo. Mano skanėstas.
Kai buvau šešerių, mano skanėstas buvo auksinė žuvelė.
Kai buvau devynerių - drugelių formos plaukų segtukai.
Įvairių spalvų.
Bet didžiausias mano skanėstas, kurio labai troškau,
kurio teko laukti iki 13-ojo gimtadienio
ir dėl kurio penkis mėnesius atsisakyti dienpinigių,
buvo kalnų dviratis.
Aš paskaičiavau. Gyvenau daugiau nei 5 000 dienų.
Daugiau nei 135 000 valandų.
Ir tas laikas buvo mano.
Gali mirti, bet nugyvento laiko niekas neatims.
Aš gyvenau.
Čia.
Ir čia.
Ir tai buvo nuostabu.
Šito nepakaks.
Nesąmonė.
Esi girdėjęs apie įrodymų seką?
Turime liudininkę, kuri dievagojasi, kad jį padovanojo Holas.
Kur dviračio serijos numeris?
Kažkas išdegino jį rūgštimi.
Nėra jokių šansų įtikinamai įrodyti, kad dviratis yra Džesikos Rouč,
nebent ant jo rastume Holo ir Rouč pirštų atspaudus.
Turint galvoje, kad praėjo ketveri metai, tai mažai tikėtina.
Turime liudininkų, kurie matė Larį Holą toje vietoje…
Čia - ne naujos bylos tyrimas.
Kur, anot jo, jis palaidojo Raitler…
Nenoriu sulaukti dar vieno apeliacinio skundo.
Ir padovanojo Džesikos Rouč dviratį.
Šito nepakanka.
Nė prie geriausių norų.
Bet jūs puikiai pasidarbavot.
Tikrai. Jūs - geriausi, bliamba.
Pažiūrėkit į mane.
Puikiai padirbėjot. Bet šito nepakanka.
Ko trūksta, kad pakaktų?
Nežinau.
Bet šito tikrai nepakaks.
Džeimsai?
Džeimsai.
Džeimsai, nemiegi?
Labos nakties.
Saldžių sapnų.
PAGAL
DŽEIMSO KYNO IR HILELIO LEVINO KNYGĄ
Išvertė Laima Banionienė