Я НЕ ХОЧУ З ТОБОЮ ГОВОРИТИ
ЧОРНИЙ ПТАХ
СЕРІАЛ ЗНЯТО НА ОСНОВІ РЕАЛЬНИХ ПОДІЙ
ВОБАШ, ІНДІАНА 1973 РІК
Ми зібралися тут сьогодні,
щоб помолитися за нашого померлого брата.
Він перейшов від смерті до життя поряд з Господом Ісусом,
який помер і воскрес…
очищений від усіх гріхів.
І ми молимо Бога прийняти його серед усіх небесних святих. Амінь.
Амінь.
Підйом, Ларрі.
-А чому Ґері не можна? -Так, чому мені не можна?
Бо Ґері не дзюрить у ліжко.
Ану піднімай свою сраку. Хутчіш.
КАНКАКІ, ІЛЛІНОЙС 1974 РІК
Гей, малий.
Що, тату?
Ти ще хочеш пограти?
У тебе ж була робота.
Я щойно зі зміни.
Мабуть, стомився.
Та нормально.
Ну давай, уставай.
Отак! Хороша реакція, Джиммі.
Алабама, кидок!
Зловив. А тепер повертай трохи швидше. Добре, Джим?
Біжи далеко. Праворуч, лови!
Тачдаун, Джиммі Кін!
«Слон», шість, чотири. Гайк.
На старт. Гайк.
«Жираф», шість, чотири.
-Ні. -Піймав тебе.
Я люблю «корвети».
Це щоб ти знав, коли тебе візьмуть у НФЛ.
А мені більше «ґремліни» подобаються.
Ну, ті, в яких багажник високо піднімається.
Це «гетчбек».
Так, щось таке.
«Ґремлін».
З гоночною смужкою. Клянуся.
«Ґремлін». Заґремліню тебе.
ҐЕТТІСБУРҐ
АРМІЙЦІ
МІСЦЕВІ НОВИНИ
ІСТОРІЯ ОЖИВАЄ НА МІСЦЕВІЙ РЕКОНСТРУКЦІЇ
СТОЛІТНЯ ІСТОРІЯ ГРОМАДЯНСЬКОЇ ВІЙНИ
БРЮС КАТТОН «НІКОЛИ НЕ ВІДСТУПАЙ»
БРЮС КАТТОН «НАБЛИЖЕННЯ ЛЮТІ»
БРЮС КАТТОН «ЖАХЛИВИЙ ШВИДКИЙ МЕЧ»
ХОЧЕТЕ ЗМІНИТИ ЖИТТЯ?
УБИВАТИ
Я ЧУЮ КРИКИ ПОРІЗАТИ КЛІТОР
КІНЧИТИ В НЕЇ НЕ РОЗКИСАЙ
Здоров.
Гей.
Ти де був?
-Та знаєте… -Не знаю.
Тому й питаю.
У їдальні був.
То твій старий не знайшов коксу?
На жаль, ні.
Я не хотів блокувати двері.
-Та нормально. -Та ні. Заходь.
То, кажеш, грошей нема?
Він їх витратив.
А він не перестає дивувати, га?
Хлопці по той бік хочуть грошей. І що ж його робити, Джим?
Я пробував, містер Картер.
Ну, якщо ти так кажеш, то я тобі повірю.
-Надіюся. -Якби ж ми знали один одного довше.
Тоді я б знав, що ти за людина.
Я зробив усе, що міг.
Тихий бунт
Ти чого?
Коли буває так тихо, це називається «тихий бунт».
Це як затишшя перед грозою.
Невже?
Так.
Так, або це просто означає, що тихо.
Нікого тут не бачив?
Ні.
Щось пропало?
А чому щось має пропасти?
Якби я переживав, що хтось був у моїй камері,
то через те, що могли щось узяти.
А я й не переживаю, що хтось був у моїй камері.
Ні?
О, ні.
Тоді чому питаєш, чи я когось там бачив?
Чому ти так на мене дивишся?
Я ніяк на тебе не дивлюся.
Наче знаєш мене.
Ларрі, якого хера?
Це питання?
Бо ти тільки те й робиш, що постійно щось питаєш.
Чого такий висновок?
І знов питання.
Ясно, Ларрі.
Що «ясно»?
Закінчимо розмову. Думай, що хочеш.
Стій, Джиммі.
Якщо сумніваєшся, значить, сумніватися нема в чому.
Що це означає?
Так каже Ґері.
Почув від друга, який визволяв Кувейт.
Якщо тобі здається, що ти в небезпеці…
то ти в небезпеці.
Щось буде.
Що?
Не знаю, але щось лихе. Тобі так не здається?
Вибач за те, що я сказав.
У мене буває…
Що в тебе буває?
Параноя.
Чи щось таке.
-Розумієш? -Ні, Ларрі. Не розумію.
Джиммі, я знаю, що ти засмутився.
Я не засмутився.
Просто в тебе настрій щомиті міняється.
Не закривайте.
Здохни!
Усім повернутися в камери.
Ми на карантині.
Увага. Починається карантин.
Усім в’язням повернутись у свої камери! Повний карантин.
89 304, доповісти командуванню.
БІЙКИ, МАТЮКИ Й КРИКИ В ЇДАЛЬНІ ЗАБОРОНЕНІ
Джиммі?
Джиммі, ти там?
Що таке, Ларрі?
Ти й досі на мене сердишся?
Я й не сердився, Ларрі.
А по-моєму, сердився.
Це лише по-твоєму.
Так.
Друзі? Джиммі, друзі?
Що?
Знову друзі?
Так.
Авжеж, Ларрі.
Друзі.
Що?
Я за друзів горою.
Містер Голт?
Засуджений Голл?
А можна нам шланги, містер Голт?
Не можна, засуджений Голл.
А можна спитати, чому?
Тому що ними можна когось задушити.
Прибирайте тим, що є.
Добре. Почнемо з великого сміття.
Якщо побачите десь на підлозі олію чи наступите на неї,
збризніть це місце засобом для чищення, але не витирайте.
Усе сміття поскладаємо в той куток.
Донні.
Донні?
Підмети бите скло,
щоб ми не порізалися, прибираючи.
Я можу тобі це довірити?
Так, Ларрі.
Валяй, синку.
Що ж. Почнімо, хлопці.
Візьміть рукавички.
Хлопці, не забудьте й тут спереду пройтися.
На всю їжу не зважайте. Ми її підметемо.
Беріть тільки великі шматки.
Джиммі, правда, класна забава?
Поприбираєш отам з ним?
На раз, два, три.
Тут дуже ковзко. Усюди кров. Не впадіть.
Хлопці, тут ще стаканчики треба позбирати.
Зберімо стаканчики. А у вас як там справи?
Порядок.
Хлопці, спершу підметемо, а потім помиємо підлогу.
Потрібні пульверизатори.
Нам потрібні шпателі.
Нам їх не дадуть.
Там, де найбрудніше, збризнемо засобом і залишимо на годину.
Тоді можна буде витерти.
А потім витремо олію.
Як ти почав цим займатися?
Прибиранням.
У школі.
Після уроків я працював у місцевому зоомагазині.
А потім знайшов роботу в магазині медтоварів.
А ти чим займався?
У школі?
Чим заробляв?
Травичку продавав.
У моїй школі травичку не продавали.
Ларрі, якщо твоя школа в Америці, то травичка там точно була.
Вобаш був такий невинний. Як містечко, в якому жив Опі.
Мейберрі.
Так, де жив Опі.
У нас і злочинів не було.
Ми ніби застрягли в часовій петлі.
Кав’ярні й «кінські хвостики».
Була бакалія «У Таннера».
Усі носили білі капелюхи.
Усе приладдя й вітрини з продуктами
просто блищали.
А головна вулиця, боже мій.
Там були цілі квартали універмагів і кондитерських.
Пам’ятаєш кондитерські?
Тротуари підмітали чемні двірники,
усі віталися.
У нашій школі були такі красиві газони.
Я таких зелених більше й не бачив.
А чирлідерки були найгарніші в світі.
Хороші були часи, Джеймсе.
Навіть коли я жив на цвинтарі.
Ти виріс на цвинтарі?
А, так. На цвинтарі.
Ти й не уявляєш, скільки там цікавого,
коли вже не бачиш надгробків, а починаєш помічати поля й дерева.
Я б і не здогадався.
Мені це пішло на користь.
Щастя – це вибір. Згоден, Джеймсе?
Іноді – так.
Я кажу, що щастя – це вибір,
бо навряд чи мої батьки були щасливі.
Вони дали життю себе зламати.
Часом на це важко було дивитися.
А в тебе як було?
Мені пощастило. В мене був кльовий тато.
У мене не було найліпшого друга, бо ним був тато.
Цілу ніч десь вештаєшся.
-Ти не буваєш удома. -Бо працюю.
-А я що роблю? -Не знаю.
Чим ти займаєшся, Лінн? Чим?
-Пішов ти. -Сама пішла.
Стис кулак, то бий.
Такий великий, крутий коп, а не стоїть.
Кажу ж!
Побий тут усе, як мала дитина.
Пішла ти, Лінн!
Тату?
Батько все твоє дитинство був поряд? Це якось допомогло?
Ти добре грав у реґбі?
Я був найкращим гравцем у школі за 15 років.
А стипендію в каліфорнійський універ дали іншому.
Часом ти так сильно нагадуєш мені Ґері, що аж страшно.
Ви обидва любите вихвалятися.
Я збрехав.
Що?
Я був запасним гравцем.
Усі чотири роки просидів на лаві запасних.
Але тебе ж узяли в команду.
Туди багато кого брали.
Ні, Джеймсе, тебе взяли, а це неабияке досягнення.
Чому ти про це збрехав?
Ти знаєш чому.
Не знаю.
Перестань.
Одні хлопці вихваляються перед іншими,
усе про себе прикрашають.
Нащо?
Щоб сподобатися. Не знаю.
Якби в тебе була ручна курка, зміг би її з’їсти?
Хто заводить ручних курей?
Не знаю. Хтось, мабуть, заводить.
Сумніваюся.
Та якби завів?
Не завів би.
А я б завів. І з’їв би її.
З’їв би домашню тваринку?
Так, це ж лише м’ясо.
Ми всі лише… м’ясо.
Я б і пса свого з’їв.
Уже їв?
Що?
Ти з’їв свого пса?
У дитинстві нам не дозволяли заводити тварин.
Мабуть, це на краще.
Та яка різниця між домашньою твариною та їжею?
Ніхто не заводить ручних курей чи корів.
А рибок заводять.
Чим вони відрізняються від цуценят?
Цуценят не подають на тарілках.
«Цуценят не подають на тарілках».
Гей. Ви не на побаченні.
Робіть, що сказано, й не сачкуйте.
Гей.
Нам не дозволяли заводити тварин,
бо тато казав, що вони відволікають від роботи.
Ми прийшли на цю планету, щоб працювати.
За діло.
Я що, неясно сказав?
У темпі.
Скільки, кажеш, тобі було?
Офіційно я почав рити могили в 14 років.
Але я рив їх і до того.
А яка різниця?
Ну, риєш могилу й викопуєш труну.
Нащо?
Нащо викопувати…
Деякі хоронять рідних з речами, які їм не потрібні:
з годинниками, взуттям і грошима.
Якось одну стареньку
поховали разом з сіамським котом з чистого золота.
Це був дверний обмежувач.
Вона ж померла, нащо їй дверний обмежувач?
Чи кіт і золото?
Бувають такі хворі люди, які краще заберуть з собою те,
що могло б пригодитися живим.
А вони забирають з собою в труну,
і воно гниє глибоко в землі.
Там від тих речей ніякої користі, Джеймсе.
Вони ж там нікому не потрібні.
А тобі не було страшно?
У темній ямі з…
З трупами.
Мертві хороші.
Вони тебе не принижують і не огризаються.
Лежать собі тихо.
Я дивлюся в їхні обличчя, й це обнадіює мене, що на тому світі…
Що на тому світі буде краще.
І ще щось, Джеймсе:
байдуже, ким людина була за життя, бо смерть усіх рівняє.
Була одна дівчина – Дебра Кайл.
Вона була… Вона була недоторка.
З дитсадка до старших класів. А потім пішла в коледж.
Ми всі думали: «Вона керуватиме світом».
У коледжі вона дізналася про стрибки з даху.
Але щось зробила не так і гепнулася між двома будівлями.
Зламала в'язи.
Після того вона була вже не така недоторка.
Як я й сказав:
усі стають рівні.
Рівні в чому?
Хоч би як уявляли себе за життя.
Знімай давай.
А твій батько ще живий?
Так. А твій?
А ким він працює?
Пожежником.
А мама працювала?
У мами…
був власний бар.
Вона його любила.
Ми дивно жили.
Вона йшла на роботу тоді, коли інші матері готували вечерю.
А поверталась о другій-третій ранку.
Мій старий на таке не підписувався,
коли одружився з італійкою зі свого району.
Вони часто сварилися.
Бо вона трахалася з відвідувачами?
Що ти сказав?
Він думав, що вона трахалася. Може.
Він ненавидів, що вона фліртує, а вона любила фліртувати. От і…
А ти як ставився до її флірту?
Скажімо так: вона була складна натура.
А моя мама товста.
Покиньмо цю тему.
Розкажи щось правдиве, Джеймсе.
«Щось правдиве»?
Про себе.
-Я цілий день розповідаю правдиве. -Хіба?
Ну добре.
Батьки розлучились, як я був ще малий.
А через пів року мама дозволила переїхати до нас йому.
«Йому»?
Ґленові.
Той ще покидьок.
Вони прожили разом рік, поки він не почав її бити.
А тебе бив?
Постійно.
Мене й брата, але… мене частіше.
Але вона його не кидала.
Я не міг цього збагнути.
А потім… збагнув.
Вона чекала, коли я виросту й змужнію, щоб її захистити.
Було нечесно звалювати таке на тебе.
Я був не проти.
Я почав ходити на тхеквондо, карате й джіу-джитсу
з таким запалом, як ніколи.
Почав інакше харчуватися, змінив усі звички.
І скоро зміг мотузити ровесників.
Але мені ще треба було підрости,
щоб я міг побити дорослого чоловіка.
А Ґлен був здоровенний.
Коли мені виповнилося 14 років…
я був готовий.
Якось увечері ми були на кухні
і Ґлен ударив маму.
Дав їй пальцями по губах.
І я на нього кинувся.
-Натовк йому дупу. -Ні, Ларрі.
Ґлен розмазав мене по кухні.
Зламав мені носа, дав по голові так, що в мене був струс,
і зламав троє ребер.
А потім кинув мене в мою кімнату.
А вона де була?
Милася в душі.
Знаєш, нащо вона милася, Ларрі?
Щоб гарно пахнути, коли він її трахатиме.
Вона йому давала…
а я конав за стіною.
Вони там хихотіли, ахали, стогнали,
у склянках брязкав лід.
А я сидів…
з закривавленим носом, дзвоном у голові й диким болем у ребрах…
Боляче було не від того!
Ну все, закругляйтесь, сучки.
Боляче було…
Якщо чесно, біль був нестерпний.
Ні. Кістки зростаються.
Струс минає.
Ні, Джеймсе.
Тобі боліло від…
Тобі боліло від того, що його вона любила більше за тебе.
Було ще щось.
Ні, не було.
Я хочу жити з татом.
Не можна.
Джиммі… що ти хочеш від мене почути?
Колись ти зможеш дати Ґленові відсіч, але точно не сьогодні.
Жаль, що він тебе побив,
але якщо вже кинув монетку в автомат, то мусиш танцювати.
Я ж тебе захищав.
Я тут ні при чому.
Ти зробив це заради себе.
Напоровся на те, на що й хотів,
але вийшло не по-твоєму.
Будуть інші нагоди.
Перш ніж пороти – навчись шити.
-Льоду принести? -Ні.
-Я принесу. Мені не важко. -Не треба.
Як знаєш.
Але якщо прикладеш лід, уранці не так болітиме.
На добраніч.
Ти хотів зробити їй боляче?
Матері?
Так.
Так, хотів.
Ударити?
Убити?
Так, іноді хотілося її вбити.
А не думав, як саме?
Зіштовхнути зі сходів.
А якби вона померла не зразу?
Так буває.
Особливо коли ламають шию.
Усім в’язням вишикуватися на лінії.
Ти б зміг їй щось заподіяти?
Що саме?
Усіляке.
Матері?
Не тільки їй.
Не розумію.
Я змочую ганчірку пусковою рідиною й тримаю в банці у фургоні.
Якщо дати її комусь понюхати…
людина вмить відключається.
На раз-два.
По-моєму, це набагато приємніше, ніж коли тебе зіштовхують зі сходів.
Плювати на сходи.
А нащо ти таке робиш, Ларрі?
Щоб вони перестали брикатися.
«Вони»?
Дівчата.
Які дівчата?
Яких я зустрічаю.
А ти що робиш з дівчатами, яких зустрічаєш?
Ти мені подобаєшся майже так само сильно, як ти сам собі.
Це добре.
Будьмо.
Так.
І що далі?
Джиммі.
Що?
Гарно сьогодні поговорили.
Так, гарно.
На добраніч.
На добраніч, Ларрі.
Що це?
Птахи. Вони спостерігають.
Сови?
Соколи. Мертвих пильнують.
Соколи таке роблять?
Деякі – так. Не відволікайся.
Що ти робиш, малий?
Ну злазь.
Є.
Тепер він мій.
І довго це тривало?
Кілька годин.
Страшно було?
Так, це варварство.
Бунти – це варварство.
Добре виглядаєш. Вагу набрав.
Я що, жирний?
Ні, тобі треба було набрати.
Я ж сказав: добре виглядаєш.
Дівчата товстих не люблять.
А ти тут багато дівчат бачив?
Я ж колись та вийду.
Ґері, а як звали ту дівчину, яку ми раз підвозили?
У Каліфорнію? Ти про ту?
Під час подорожі.
Не пам’ятаю вже. Давно це було.
Здається, її звали…
Лоїс.
Не Лоїс.
Чи Луїз.
І не Луїз.
Донна.
Не Лоїс, не Луїз і не Донна. Ми не питали в неї імені.
Хіба? А здається, питали.
Ларрі, ми просто її підвезли.
Уранці вона пересіла до байкера на ригально-зеленому «гарлеї».
І більше ми її не бачили.
Згадав.
Ванда?
До нас приходили з поліції.
-Коли? -Днів два тому.
-А хто приходив? -Місцеві. З Вобаша.
І що вони хотіли?
Не сказали.
Питали щось незрозуміле.
Але дали зрозуміти, що вони про тебе не забули.
Ось що важливо.
Ти в них на мушці, й вони не зупиняться.
-Чому? -Ти їх принизив.
Шерон.
Точно. Так її звали.
Знаєш що, Ґері?
Якщо вони приходять і хочуть змусити мене думати,
що пильнуватимуть мене після мого виходу на волю,
значить…
Значить, думають, що тебе випустять.
Так.
ЗА КНИГОЮ «САМ НА САМ З ДИЯВОЛОМ»
ДЖЕЙМСА КІНА Й ГІЛЛЕЛЯ ЛЕВІНА
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова