ES NEGRIBU AR TEVI RUNĀT
SERIĀLS TAPIS, IEDVESMOJOTIES NO PATIESIEM NOTIKUMIEM
VOBAŠA, INDIĀNAS ŠTATS 1973. GADS
Un tāpēc mēs šodien esam pulcējušies,
lai lūgtos par savu brāli, kura miesas nu dus mierā.
Viņš no nāves ir iegājis dzīvē kopā ar mūsu Kungu Jēzu,
kurš nomira un cēlās jaunai dzīvei…
un visi grēki viņam tiek atlaisti.
Un mēs lūdzamies, lai Dievs viņu uzņem debesu svēto pulkā. Āmen.
Āmen.
Celies, Lerij!
- Kāpēc nevar iet Gerijs? - Jā, kāpēc nevaru iet es?
Tāpēc, ka Gerijs neslapina gultā.
Velcies laukā pa durvīm! Aiziet!
KANKAKĪ, ILINOISAS ŠTATS 1974. GADS
Sveiks, draudziņ!
Sveiks, tēt!
Tu joprojām gribi to darīt?
Tev bija jāstrādā.
Tikko beidzās maiņa.
Vai neesi noguris?
Es jūtos labi.
Aiziet, celies!
Tieši tā! Laba korekcija, Džimij.
Alabama, piespēle!
Noķēri. Tev vajag griezties mazliet ātrāk. Labi, Džim?
Skrien tālu! Pa labi, aiziet!
Piezemējums, Džimij Kīn!
Zilonis, seši, četri. Piespēle.
Pozīcija. Piespēle.
Žirafe, seši, četri.
- Nē. - Noķēru.
Man patīk korvetes.
Zini, kad tu tiksi NFL.
Es drīzāk domāju par gremlinu,
kam aizmugurē ir tā lietiņa, kas paceļas.
Tās ir aizmugurējās durvis.
Jā, es gribētu tādu auto.
Gremlinu?
Ar sacīkšu svītru. Apsolu.
Gremlins. Es tev parādīšu gremlinu.
GETISBĒRGA
ARMIJA
VIETĒJĀS ZIŅAS
VĒSTURE ATDZĪVOJAS KAUJU REKONSTRUKCIJĀS
PILSOŅKARA SIMTGADĪGĀ VĒSTURE
DRAMATISKI MAINĪT DZĪVI?
NOGALINĀT, NOGALINĀT
DZIRDU KLIEDZIENUS GRIEZT KLITORU
PABEIGT UZ MAZĀS TURIES
Sveiks, draugs!
Sveiks!
Kur tu biji?
- Nu, tu jau zini… - Nē, es nezinu.
Tāpēc es prasu.
Tikko atnācu no ēdamzāles.
Tātad tavs vecais to mantu nesadabūja. Tā ir?
Diemžēl jā.
Negribēju aizsprostot durvis.
- Nē, nekas. - Nē, nē. Nāc iekšā!
Tātad tu saki, ka naudas vairs nav?
Viņš to iztērēja.
Tas vīrs gāž vienu podu pēc otra, ko?
Puiši tur ārā grib savu naudu. Ko man darīt, Džim?
Es centos, Kārtera kungs.
Ja tu tā saki, tad man tev jātic.
- Es ceru. - Kaut mēs būtu pazinuši viens otru ilgāk!
Tad es labāk izprastu tavu raksturu.
Es darīju, ko spēju.
Dumpja klusums
Ko, lūdzu?
Kad ir tik kluss, to sauc par dumpja klusumu.
Tas ir kā klusums pirms vētras.
Tiešām?
Jā.
Jā, vai arī tas ir vienkārši klusums.
Tu te iekšā nevienu neredzēji?
Nē.
Kaut kas pazudis?
Kāpēc lai kaut kas būtu pazudis?
Ja man liktos, ka kāds ir bijis manā vietā,
es bažītos, vai kaut kas nav paņemts.
Es nebažījos, ka kāds ir bijis manā vietā.
Nē?
Nē.
Tad kāpēc tu jautāji, vai es tur kādu redzēju?
Kāpēc tu uz mani tā skaties?
Es uz tevi nekā neskatos.
It kā mani pazītu.
Lerij, kas tev lēcies?
Vai tas ir jautājums?
Jo tā tu dari. Tu uzdod daudz jautājumu.
Kas tev ir uznācis?
Tas bija jautājums.
Labi, Lerij.
Labi - kas?
Atstāšu tevi tikt skaidrībā. Lai kas tas būtu.
Pagaidi, Džimij!
Kad ir šaubas, šaubu nav.
Kā to saprast?
Tā saka Gerijs.
Viņš to dzirdēja no drauga, kurš atbrīvoja Kuveitu.
Ja domā, ka tu varētu būt briesmās…
tu esi briesmās.
Kaut kas notiks.
Kas?
Nezinu, bet kaut kas slikts. Tev tā nešķiet?
Atvainojos par savu izturēšanos pirmīt.
Man uznāk…
Kas tev uznāk?
Paranoja.
Vai kas nu tas ir.
- Zini? - Nē, Lerij. Es nezinu.
Džimij, es zinu, ka dusmojies.
Es nedusmojos.
Es vienkārši… brīžiem tevi nepazīstu.
Turi vaļā.
Ej ellē!
Ieslodzītie, atgriezieties kamerās!
Viss tiek noslēgts.
Uzmanību! Visi pa kamerām! Uzmanību! Visi pa kamerām!
Ieslodzītie, uz kamerām! Viss tiek noslēgts.
89304, ziņot kaujas vienībai.
ĒDAMZĀLĒ NEKAUTIES, NELAMĀTIES, NEBĻAUSTĪTIES
Džimij?
Džimij, tu tur esi?
Kas ir, Lerij?
Vai tu joprojām esi uz mani dusmīgs?
Nekad neesmu bijis uz tevi dusmīgs.
Domāju, ka biji gan.
Tas, ka tu tā domā, nenozīmē, ka tā ir.
Jā.
Draugi? Džimij, draugi?
Ko?
Atkal draugi?
Jā.
Protams, Lerij.
Draugi.
Kas ir?
Es par saviem draugiem rūpējos.
Holta kungs?
Notiesātais Hol?
Vai varam dabūt pāris šļūteņu, Holta kungs?
Nē, notiesātais Hol.
Vai drīkstu jautāt, kāpēc?
Kāds ar to varētu kādu nožņaugt, notiesātais.
Strādājiet ar to, kas ir.
Labi. Sāksim ar lielo drazu savākšanu kaudzēs.
Ja kaut kur uz grīdas redzat vai jūtat cepamo eļļu,
apstrādājiet to ar Comet, bet vēl nesatīriet.
Visas drazas savāksim austrumu stūrī.
Donij!
Donij?
Klau! Tev vajadzētu uzslaucīt stiklus,
lai mēs, vācot drazas, nesagriežamies.
Vai varu tev to uzticēt?
Jā, Lerij.
Tad aiziet, dēls.
Nu ko. Ķeramies pie darba, vīri!
Paņemiet cimdus.
Ei, draugi! Neaizmirstiet par priekšpusi, labi?
Par ēdiena atliekām neuztraucieties. Mēs tās uzslaucīsim.
Savāciet lielās lietas.
Džimij, patiesībā diezgan jautri, vai ne?
Vai paņemsi no tā gala kopā ar viņu?
Tā, viens, divi, trīs.
Grīda ir ļoti slidena. Daudz asiņu. Uzmanieties!
Puiši, mēs… Kungi, te zemē joprojām ir krūzītes.
Savāksim tās krūzītes. Kā izskatās tur?
Labi.
Puiši, vispirms saslaucīsim un pēc tam uzmazgāsim.
Bet mums vajag smidzinātājus.
Mums vajag špakteļlāpstiņas.
Mums nedos špakteļlāpstiņas.
Atradīsim cietākos netīrumus, apsmidzināsim un atstāsim uz stundu.
Tad varbūt izdosies noņemt ar sūkli.
Pēc tam savāksim eļļu.
Kā tu to visu apguvi?
Tīrīšanu.
Vidusskolā.
Pēc stundām strādāju dzīvnieku barības veikalā pilsētā.
Vēlāk pārgāju uz medicīnas preču veikalu.
Ko darīji tu?
Vidusskolā?
Lai piepelnītos, jā.
Tirgoju zāli.
Neesmu pārliecināts, ka manā vidusskolā bija zāle.
Lerij, ja tu mācījies Amerikā, jums bija zāle.
Vobaša bija tik nevainīga. Kā vieta, kur dzīvoja Opijs.
Meiberija.
Jā, vai kā vieta, kur dzīvoja Opijs.
Mums nebija noziedzības.
Bijām kā iestrēguši laikā, saproti?
Piena kokteiļu bāri un bizītes.
Tas bija Tenera pārtikas veikals.
Visi valkāja baltas cepures.
Un visas ierīces un ēdienu vitrīnas
vienkārši mirdzēja.
Un Meinstrīta, vai dieniņ!
Veseli kvartāli ar universālveikaliem un saldumu bodītēm.
Atceries saldumu bodītes?
Un jauki cilvēki slauka ietves,
visi sveicinās.
Mūsu vidusskolai bija zaļākie mauriņi.
Tādu zaļumu neesmu redzējis ne līdz tam, ne pēc tam.
Un skaistākās karsējmeitenes, ko pasaule jebkad redzējusi.
Kas tā bija par pasauli, Džeims!
Pat dzīvojot kapsētā.
Tu uzaugi kapsētā?
Jā. Nuja.
Tu būtu pārsteigts, cik tādā vietā var būt jautri,
kad vairs neievēro kapakmeņus un vienkārši ieraugi laukus un kokus.
Nebiju par to tā domājis.
Patiesībā bija jauki tur uzaugt.
Laime ir izvēle. Tev tā nešķiet, Džeims?
Dažreiz.
Es saku, ka laime ir izvēle, jo domāju, ka mani vecāki nebija laimīgi.
Viņi ļāva, lai tas viņus sagrauž.
Reizēm bija grūti noskatīties.
Un kā bija tev?
Man paveicās. Man bija lielisks tētis.
Man nekad nav bijis labākā drauga, jo man vienmēr bija paps.
Jo tu visu nakti esi prom.
- Tu nekad neesi mājās. - Es šancēju.
- Un ko daru es? - Nezinu.
Ko tu dari, Linna? Ko, pie velna, tu dari?
- Ej ellē! - Ej ellē!
Sit, ja reiz atvēzējies, lielais veci.
Skarbais vecis. Lielais, skarbais policists, kam nestāv.
Pareizi!
Lauz visu kā tāds bērns.
Ej ellē, Linna!
Tēt?
Vai tas laiks, ko tētis pavadīja ar tevi kopā, nāca par labu?
Vai tu biji labs futbolists?
Labākais, kāds manā vidusskolā bijis 15 gadu laikā.
Un tas puisis dabūja USC stipendiju.
Reizēm tu tik ļoti atgādini Geriju, ka man sāp smaganas.
Jūs abi esat tik lielīgi.
Es sameloju.
Ko?
Es biju rezervists.
Deldēju soliņu. Visus četrus gadus.
Bet tu tomēr tiki komandā.
Daudzi tika komandā.
Nē, Džeims, tu tiki komandā. Tas ir sasniegums.
Kāpēc tu par to meloji?
Tu jau zini, kā tas ir.
Es nezinu.
Beidz!
Veči cenšas atstāt iespaidu uz citiem večiem
ar stāstiem, kas liek tiem izskatīties svarīgākiem, nekā viņi ir.
Kāpēc?
Lai patiktu citiem? Es nezinu.
Ja tev būtu mīļdzīvnieks vista, vai tu to ēstu?
Kam ir mīļdzīvnieks vista?
Es nezinu. Pieņemu, ka dažiem ir.
Un es pieņemu, ka nevienam.
Bet ja tev būtu?
Es neēstu.
Es gan. Man tāds mīļdzīvnieks būtu, un es to apēstu.
Tu apēstu savu mīļdzīvnieku?
Jā, tā ir tikai gaļa.
Mēs visi esam tikai… gaļa.
Es apēstu arī savu suni.
Esi to darījis?
Ko?
Apēdis savu suni?
Bērnībā mums neļāva turēt mīļdzīvniekus.
Tas droši vien ir labi.
Bet kāda ir atšķirība starp mīļdzīvnieku un ēdienu?
Cilvēkiem nav mīļdzīvnieki vistas vai mīļdzīvnieki govis.
Ir mīļdzīvnieki zivis.
Ar ko kucēns atšķiras?
Kucēnu neviens neliek uz šķīvja.
"Kucēnu neviens neliek uz šķīvja."
Ei, notiesātie! Šis nav randiņš.
Beidziet gurķoties un strādājiet!
Ei!
Bērnībā mums neļāva turēt mīļdzīvniekus,
jo tētis teica, ka tas traucēšot īstajā darbā.
Esam sūtīti šai pasaulē, lai strādātu īstu darbu.
Ķeries klāt!
Vai nedzirdēji?
Pasteidzies!
Pag, cik tev bija gadu?
Man bija 14, kad sāku rakt kapus oficiāli.
Bet līdz tam jau daudzus biju atracis.
Kāda ir atšķirība?
Nu, kapus rok. Zārkus atrok.
Kāpēc?
Kāpēc atrakām…
Cilvēki apglabā mirušos ar visādām lietām, ko tie nevar izmantot.
Pulksteņiem, kurpēm, naudu.
Atceros vienu vecu kundzīti.
Viņu apglabāja ar tīra zelta Siāmas kaķi,
kas bija durvju turētājs.
Viņa ir mirusi, kam viņai durvju turētājs?
Vai kaķis, vai zelts?
Daži kā aptrakuši ņem līdzi mantas,
kas kādam citam pasaulē varētu noderēt, taču viņi tās savāc sev
zārkā divus metrus zem zemes,
kur tās nevienam nepalīdzēs, Džeims.
No tām nav nekāda labuma.
Bet vai tev nebija bail?
Tumšā bedrē kopā ar…
Zini, līķi?
Mirušie ir patīkami.
Viņi nerunā vīzdegunīgi, nerunā pretī.
Viņi ir tik mierīgi.
Es ieskatos tiem sejā, un man rodas cerība, ka nākamā pasaule…
Ka nākamā pasaule būs laba.
Es tev pateikšu vēl kaut ko, Džeims.
Lai vai kas cilvēks būtu bijis īstajā dzīvē, nāve visu izlīdzina.
Es pazinu meiteni, vārdā Debra Kaila.
Viņa bija… Viņa bija nepieejama.
No bērnudārza līdz 12. klasei. Tad iestājās koledžā.
Mēs visi domājām: "Viņa nu gan valdīs pār pasauli."
Koledžā viņa uzzināja par lēkāšanu pa jumtiem.
Viņa to neapguva labi un nokrita starp divām ēkām.
Lauza sprandu, sasodīts.
Pēc tam viņa kļuva daudz pieejamāka.
Kā jau teicu,
nāve izlīdzina.
Ko izlīdzina?
To, ko viņi no sevis bija iedomājušies.
Ķeries klāt! Aiziet!
Vai tavs tēvs joprojām ir dzīvs?
Jā. Tavējais?
Kas viņš ir pēc profesijas?
Ugunsdzēsējs.
Vai tava mammīte strādāja?
Mana māte…
Viņai piederēja bārs.
Viņai patika viss, kas ar to saistīts.
Tas ir dīvains dzīvesveids.
Viņa devās uz darbu, kad vairums mammu gatavoja bērniem vakariņas.
Atgriezās mājās ap 2.00 vai 3.00 no rīta.
Mans sencis nedomāja, ka parakstās uz ko tādu,
kad apprecēja kaimiņu itāliešu meiteni.
Viņi bieži strīdējās.
Jo viņa bārā drāzās ar citiem?
Ko tu teici?
Viņš domāja, ka varbūt viņa to dara.
Lai nu kā, viņam nepatika, ka viņa flirtē, bet viņai patika flirtēt, tāpēc…
Ko par viņas flirtēšanu domāji tu?
Teiksim tā: Linna ir īpaša, un pie tā arī paliksim.
Mana mamma ir resna.
Pie tā arī paliksim.
Pasaki man kaut ko patiesu, Džeims.
"Kaut ko patiesu"?
Par sevi.
- Es tev visu dienu stāstu patiesību. - Tiešām?
Labi.
Tātad mani vecāki izšķīrās, kad es vēl biju mazs.
Un pēc pusgada māte ļāva ievākties viņam.
"Viņam"?
Glenam.
Baigais draņķis.
Vārdu sakot, pēc gadu ilgas kopdzīves viņš sāka viņu sist.
Vai viņš sita arī tevi?
Visu laiku.
Mani un brāli, bet… pārsvarā mani.
Tomēr viņa netaisījās viņu pamest.
Es nespēju to saprast.
Un tad… tad es sapratu.
Viņa gaidīja, kad es kļūšu pietiekami vecs un stiprs, lai viņu aizsargātu.
Nebija godīgi uzkraut tev ko tādu.
Es neiebildu.
Lai vai kā, es pievērsos tekvondo, karatē un džiudžitsu treniņiem
daudz nopietnāk nekā jebkad.
Mainīju diētu, mainīju visu.
Un drīz vien es spēju piekaut jebkuru bērnu.
Bet man joprojām vajadzēja nobriest,
izaugt, lai es spētu uzveikt pieaugušu vīrieti.
Un Glens bija baigais skapis.
Bet, kad man apritēja 14…
es biju gatavs.
Tā nu kādu vakaru mēs visi bijām virtuvē
un Glens iesita manai mātei.
Uzšāva ar pirkstiem viņai pa muti.
Un es metos virsū.
- Tu viņu piekāvi. - Nē, Lerij.
Glens ar mani izkrāsoja visu virtuvi.
Pārsita man degunu, sagādāja man, esmu drošs, pirmo smadzeņu satricinājumu
un salauza trīs ribas.
Un aizsūtīja mani tādu uz manu istabu.
Un kur bija viņa?
Viņa mazgājās dušā.
Vai zini, kāpēc viņa mazgājās, Lerij?
Tāpēc, ka gribēja labi smaržot, kad ar viņu drāzīsies.
Tieši to viņa darīja…
kamēr es biju turpat aiz sienas.
Viņi tur ķiķināja, elsoja un kunkstēja,
glāzēs šķindēja ledus gabaliņi.
Un man bija tur jāsēž…
ar asiņojošu degunu, zvanīšanu galvā un mežonīgi sāpošām ribām…
Ne jau tas sāpēja! Ne jau tas sāpēja!
Tā. Jābeidz, meičas!
Ne jau tas…
Sāpes bija ellīgas, Lerij.
Nē, kauli sadzīst.
Smadzeņu satricinājumi pāriet.
Džeims, nē. Nē, nē, nē.
Sāpēja tas…
Sāpēja tas, ka viņa mīlēja viņu daudz vairāk nekā tevi.
Tur ir vēl kaut kas.
Nē. Nē, nav.
Gribu dzīvot pie tēta.
Tu nevari.
Džim… ko tu gribi, lai saku?
Kādudien tu būsi pietiekami liels, lai sadotu Glenam, bet šodien vēl ne.
Un man žēl, ka tevi piekāva,
bet tu pats to mūziku pasūtīji. Tad ir jādejo.
Es aizsargāju tevi.
Runa nebija par mani.
Runa bija par tevi.
Un tu dabūji to, ko prasīji,
bet tas izvērtās citādi, nekā gribēji.
Būs vēl citas iespējas.
Bet neskrien, pirms esi iemācījies staigāt.
- Gribi ledu vai vēl kaut ko? - Nē.
- Es tev atnesīšu. Nav problēmu. - Nevajag.
Kā vēlies, mīļais.
Bet, ja tu pieliktu pie sejas ledu, no rīta justos daudz labāk.
Arlabunakti!
Vai esi gribējis viņu sāpināt?
Māti?
Jā.
Jā, es gribēju viņu sāpināt.
Piekaut?
Nogalināt?
Jā, dažreiz gribēju viņu nogalināt.
Vai domāji, kādā veidā?
Nogrūst pa kāpnēm.
Bet ja nu viņa vēl dažas minūtes paliktu dzīva?
Tā notiek.
Īpaši ar lauztu kaklu.
Tā, notiesātie. Stājieties uz līnijas!
Vai tad tu varētu viņai ko nodarīt?
Ko nodarīt?
Kaut ko.
Mātei?
Vienalga, kam.
Es nesaprotu.
Es izmērcēju lupatu startera šķidrumā un turu to burkā savā busiņā.
Ja to uzliek cilvēkam uz sejas…
pēc dažām sekundēm viņš izslēdzas.
Ļoti vienkārši.
Man šķiet, tas ir daudz patīkamāk, nekā tikt nogrūstam pa kāpnēm.
Aizmirsti kāpnes!
Kāpēc tu tā dari, Lerij?
Lai viņas beigtu man sist.
"Viņas"?
Meitenes, saproti?
Kādas meitenes?
Meitenes, kuras es satieku.
Un ko tu dari ar meitenēm, ar kurām satiecies?
Tu man patīc gandrīz tikpat ļoti, kā tu patīc pats sev.
Tas labi.
Priekā!
Jā.
Ko tagad?
Džimij!
Jā?
Šodien bija jautri.
Jā, bija gan.
Arlabunakti!
Arlabunakti, Lerij!
Kas tas ir?
Putni. Tie vēro.
Pūces?
Piekūni. Uzmana mirušos.
Piekūni tā dara?
Daži. Ķeries nu atkal pie darba!
Ko, pie velna, tu dari?
Nu taču!
Dabūju.
Tagad tas ir manējais.
Cik ilgi tas turpinājās?
Dažas stundas.
Tev bija bail?
Protams, jā. Tas bija kaut kas barbarisks.
Nemieri ir barbariski.
Tu izskaties labi. Esi mazliet pieņēmies svarā.
Es izskatos resns?
Nē, tev vajadzēja mazliet apvelties.
Tu izskaties labi, es teicu.
Meitenēm resnuļi nepatīk.
Vai tev te ir daudz meiteņu?
Es domāju - kad būšu laukā.
Klau, Ger, kā sauca to meiteni, kuru mēs uzņēmām mašīnā?
Pa ceļam uz Kaliforniju? To?
Autobraucienā.
Es viņas vārdu neatceros. Tas bija sen.
Nē, viņu sauca…
Šķiet, ka viņu sauca Loisa.
Viņu nesauca Loisa.
Vai Luīza.
Tā nebija nekāda Luīza.
Dona.
Ne Loisa, ne Luīza, ne Dona. Nekad neesam zinājuši viņas vārdu.
Ne? Esmu drošs, ka zinājām.
Lerij, tā bija čiksa, ko uzņēmām mašīnā.
Nākamajā rītā viņa devās līdzi tam baikerim ar vēmekļu zaļo hārliju.
Mēs viņu vairs neredzējām.
Tagad es atceros.
Vanda?
Uz māju bija atbraukusi policija.
- Kad? - Pirms pāris dienām.
- Kura? - Vietējā. Vobašas.
Ko viņi gribēja?
Viņi neteica.
Runāja kaut ko aplinkus.
Bet lika noprast, ka nav tevi aizmirsuši, Lerij.
Par to ir runa.
Viņi tevi patur acīs un negrasās likties mierā.
- Kāpēc? - Tu viņus apkaunoji.
Šērona.
Jā. Tā viņu sauca.
Zini ko, Gerij? Zini?
Ja viņi tagad uzrodas un liek noprast,
ka vēros mani, kad būšu laukā,
tas nozīmē, ka…
Tātad viņi domā, ka tu tiksi laukā.
Jā.
PAMATĀ - DŽEIMSA KĪNA UN HILELA LEVINA GRĀMATA IN WITH THE DEVIL
Tulkojusi Aija Apse