ҐРЕЙС
Вибач.
Ой лишенько.
О ні.
МУДАК
ЄВА
Ну й гидота.
Нам пора, міледі.
БІБІ
Про що думаєш?
Я краще покупаюся.
А ви з Рубеном ідіть. Заодно й провітритеся.
Бібі, він же твій зять.
Вона твоя сестра.
Ти їй потрібна.
Не потрібна.
Уже ні.
-Ні, Майкле. -Ні.
Урсуло, ти там?
УРСУЛА
Майкл не знімає спортивну сорочку!
-Я не хочу. -Уже виходжу.
Урсуло! Скоро поїдемо, Моллі.
Ну хоч туфлі костюмні взув.
БЕКА
Привіт.
О, моя мавпочко.
Як ви?
Мама постійно плаче.
Ну, воно й не дивно.
А ти як?
Не знаю.
Я постійно забуваю, що він мертвий. Це погано?
Ні. Я теж забувала.
Друзям я скажу, що він помер уві сні.
Добре.
Годиться. Це хороша думка.
На похорони запрошень не підтверджують.
І як знати, скільки готувати їжі?
ДЖОН ПОЛ ВІЛЬЯМС 1974-2022
Нестерпно було думати, що він буде там сам-один.
Так, авжеж.
Ми не зразу звикли.
Але добре, що він удома.
Правда ж, Бланед?
Його наче загримували.
Його таки загримували.
Може, зменшити опалення? Про всяк випадок.
А нащо ти поклала…
ЗАРАДИ СЕСТРИ
Ти його бачила?
Вона вбрала його в піжаму.
У піжаму? Чому?
Хоче, що йому в пеклі було зручно.
У нього був стояк.
«СПРАВЖНЯ ГРАЦІЯ»
Прощальне приниження для Ґрейс.
Мертвий мудак.
Посмертна ерекція – не рідкість після насильницької смерті.
Дякуємо, медсестро. Ми достатньо почули.
А де це носить Беку?
Боже.
Господи.
Вибачте, це моя вина.
-Що ви робите? -Вибачте.
Вибігли прямо на дорогу.
Що, під колеса хотіли?
Ні. Я просто…
-Я спізнююсь на… -Боже. Нога аж горить.
Це ваше.
От чорт.
Він уже був тріснутий чи…
-Мені жаль. -Та невже?
І що я собі думала?
Ще щось знайшла.
Це ваш сандвіч?
Так.
Він у щебені.
Що? О ні.
Бережіть себе.
Що?
Чорт!
От чорт.
Чорт.
Сьогодні ми молимося за Джона Пола Вільямса,
його кохану дружину Ґрейс і дочку Бланед.
-Разом з його своячками… -Гей.
…Євою, Урсулою, Бібі та Бекою Ґарві.
-Почуй нас, Боже. -Бека.
-Почуй нас, Боже. -Вибачте.
Ми згадуємо братів і сестер у Христі,
які вже не з нами,
а саме: батьків Ґрейс Вільямс – Білла й Кетлін Ґарві.
Стільки людей.
-Почуй нас, Боже. -Усі заради Ґрейс.
Почуй нас, Боже.
Ну, не заради Елвіса ж.
Помолімося хвилинку про себе,
кожен про своє.
СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КЛАФФІН І СИНИ»
Ісусе.
ПОЛІС СТРАХУВАННЯ ЖИТТЯ
ДЖОН ПОЛ ВІЛЬЯМС
Подивимось.
Хоч не в мікрохвильовій грів?
Ні. Так, грів.
-Ти псих. -Вибач. Я спішу, але так.
Тобі ще щось потрібно? Побудеш кілька годин сама?
Я вже місяць лежу тут з пузом.
Ще кілька годин мене не вб’ють.
А чому ти працюєш у суботу?
Новий позов – нові проблеми.
Що з тобою?
Жахливо виглядаєш. Блідий, спітнілий.
А ти товста.
Тільки без інфарктів.
Якщо з тобою щось станеться, пам’ятай, що я без тебе й покакати не можу.
Це так заводить.
Знаю.
І не турбуйся.
Ні про що, добре?
І не вставай. Ні в якому разі.
Ти ж весь будинок потрощиш.
Я була така красива.
Ти й досі красива.
Ти дуже красивий пляжний м’ячик.
Це Метт.
Знаю-знаю, але він мені потрібен. Він же мій брат. Іноді.
Він не тямить, що робить, а ще ледачий козел.
Терезо, тут я головний.
Замовкни. Читала цей журнал?
Двічі.
Ну, почитай ще раз.
Принеси мені подарунок.
Добре. Який саме?
Цуценя.
Або картоплю фрі.
Картоплю фрі?
Зараза.
Ти що, у собачій будці спав?
Спав у собачій будці?
Уночі? Ні.
Том.
Стій, не йди в такому вигляді.
Куди не йти?
Вона ж не ельзаська, Томе.
Вона не вміє чути через два поверхи й крізь килим.
Тут ти помиляєшся.
Надінь піджак.
-Нащо мені піджак? -Для нового страхового позову.
-Треба розібратися. -Що ще за позов?
Що за позов?
Ого. Цього вистачить, щоб спокійно піти на пенсію.
Так.
Треба постаратися, щоб не пішли.
Поїхали.
Чекай.
Джон Пол був активний парафіянин,
відданий сім’янин і любив жартувати.
Бог дав Джону Полу сил бути незабутньою людиною.
Подякуємо ж за радість, якою він ділився все своє життя.
Зараз – улюблений гімн Джона Пола, який обрала Ґрейс.
Більше не треба прикидатися.
-Гаряче. -От і король Різдва.
ПІВ РОКУ ТОМУ
Це брюссельська капуста. Пересмажена, як ти любиш.
Це тобі.
-Люблю таке. -Дуже-дуже продумано.
Бувало смачніше.
-Ще чогось? -Нам – ні.
-Усе є. -Шинки? Ну добре.
Глянь на них, Донел.
Жінки-лібералки. На чолі столу. З обох кінців.
Повно місця, а ми, чоловіки, сидимо наче в консервній банці.
Без образ, Норо.
-Тобі місця мало, Джон Пол? -І як ти це робиш?
У тебе великий будинок, а ми сидимо в такій тісноті.
Лікті ніде діти.
Яка прикрість і ганьба.
Почнемо без Беки?
Ми саме говорили, нащо Єві такий величезний будинок.
-Чому б старій діві не… -«Старій діві»? Всі чули?
Продай будинок і поділи гроші з сестрами.
-Ми не продамо батьківський дім. -Єва нас тут виростила.
Це пам’ять про них. Нащо продавати?
Він і сам це знає.
Я лиш кажу, що ваша сентиментальність дуже зручна для Єви.
-Ми прийшли! -Гей.
-Донел, давай парі на те, з ким вона. -Привітики!
-У те Різдво був торчок. -Він був студент.
-Мабуть, польський будівельник. -Це Дід Мороз!
-Ні. Твоя взяла, Джей-Пі. -Та давай. Цікаво ж.
Гей! З Різдвом!
-Це Френк. -Вітаю.
Френк, це моя сім’я.
-Вітаю. -Несподіванка.
-І Джон Пол. -Френк.
-Що, Френк? -Я пожартувала.
-Он як? Викручуєшся? -Як ти?
Рада знайомству. Їсти хочете?
-Так. Якщо можна. -Авжеж, можна.
-Усі такі приємні. -«Френк».
-Дуже незвичайне ім’я, як для... -Міленіала.
Таке незвичайне для міленіала ім’я, так?
-Хіба? -Як на мене – так.
Донечко.
Стоп. Не налягай на таке, а то розтовстієш, як твоя кузина.
А що? Це ж дитяча повнота. Це цілком нормально.
Як ти?
Підеш завтра з нами плавати?
Серйозно?
-Так. -Так. Чудова думка.
-Підеш? Ти вже доросла. -Так.
На кожне Різдво плаваєте?
Так. У дитинстві ми ходили плавати з батьками,
і це стало нашою традицією.
Бека не казала? Ми нещасні сироти.
Годі.
-А ти так плавав? -Ні. Холодно ж.
-Куплю тобі гідрокостюм. -Холодно 30 секунд,
-а потім такий кайф. -Ти звикнеш.
Роби, як вона. Занурюй по пальцю.
-Один, потім другий. -…як ти смієш?
-Сюди, Моллі! -Стій.
Сюди!
Хочеш усамітнитися?
Я йду в туалет, Джей-Пі, тож так.
Змиєш за мною?
Це останній.
Це тобі. Від усіх нас.
Це лежанка для собаки?
Що?
Не опускай планку, Ґрейс.
Що ж це?
Хто його загортав?
Це халат після купання.
-Як у тебе. -Так.
Такий класний.
По-моєму, під ялинкою лишився ще один подаруночок.
Хтось цього року дуже добре поводився.
Кохана, це тобі.
А я не взяла… Ми ж збиралися завтра.
-Ого. -Ух ти.
Гляньте на її обличчя.
Дай подивитися.
Краса, скажіть?
Так.
Отак.
Дай подивлюся на тебе.
Матуся щаслива?
-Іди сюди. -Давай не тут.
Ну все.
Після всієї цієї метушні в мене новина.
Ану розказуй.
Я подала заявку на купівлю студії в місті
і планую відкрити в новому році власний масажний бізнес.
-Гей! -Ух ти, Беко!
Випиймо за відкриття бізнесу під час кризи і без грошей.
Ми раді за тебе. Якщо щось знадобиться – тільки скажи.
Батьки тобою пишалися б. І я пишаюся.
Фантастика. Мені масаж, будь ласка.
-Добре. -Клас, Беко!
-Якщо всі щось оголошують… -Супер.
…у мене теж є новина.
Ти вагітна?
Як так можна?
Продовжуй, Єво.
Мій начальник Джеральд…
І мій.
І, звісно, начальник Джона Пола.
Він шукає нового фіндиректора,
і після довгих роздумів я висунула свою кандидатуру.
-Чудово. -Так.
Ти неймовірна. Офіційно це заявляю.
-Молодчинка. -Суперновина.
-Клас. Ти це заслужила. -Боже.
Тихо, тихо! Голова!
Контролюй свого сина.
Контролюй свої нерви, Джей-Пі.
О бо…
Матусю, нам уже пора додому.
Збирай свої речі.
Бланед, збирай свої подарунки.
Я… Давайте…
Облиш, нехай.
-Ні, я мушу. Я сама хочу. -Давайте.
Ще й дев’ятої немає.
-Я не вказую тобі, що робити, Ґрейс. -Указуєш.
А от і ні. Скажи, що хочеш ти.
Треба постояти за себе. Коли, як не зараз?
Це ж Святвечір. Ми тебе майже не бачимо.
Хто питає в безплідної жінки, чи вона вагітна?
Це був жарт.
-Та ти що? -Це був жарт?
-Просто невдалий. -Коли ти вже прокинешся?
Ану перестаньте.
Вибачте.
Я не хотіла.
-Матусю, ходімо вже. -Іду!
Знаю, він не подарунок, і…
і знаю, що для вас він погана людина,
але він хороший чоловік і батько й робить мене щасливою.
Можна мені бути щасливою?
Побачимося завтра на мисі поплавати.
Так.
Ох і поплаваємо, еге ж?
До завтра.
Нещастячко.
Просто супер.
Якщо він ще раз назве її «матуся»…
Де моє пальто, матусю?
Ось, Джоне… наступного Різдва.
-З Різдвом! -З Різдвом.
А батько вдома? Де ж йому ще бути на Різдво, скажеш ти.
-З Різдвом тебе, Роджере. -З Різдвом, Ґрейс.
Ти чарівна.
-З Різдвом… -З Різдвом.
Коробка устриць для закусок.
Якщо ви вже сіли обідати чи тільки збираєтеся,
буде вам смачнюча закуска.
Ти такий уважний, Роджере.
Це… А вони не протухли?
Аж ніяк.
Я планував пообідати з сестрою, а вона любить устриці,
але по дорозі до пабу вона невдало впала.
Тож обід скасовується, а устриць я не їм.
-О ні. То ти геть один чи… -Та ні, це не… ні.
Дуже приємно. З Різдвом.
-Ти збираєшся спустити катер… -Не збираюся. Ні.
З Різдвом.
Чорт.
-Матусю! -Що?
Не ти.
Бланед, де мама?
Нагорі, переодягається для плавання.
Я збризнув їх оцтом і додав цибулі шалот.
Матусю, цього разу без табаско. Я не повторю тієї помилки.
Скуштуй.
-Смачно? -Чудесно.
З Різдвом, матусю.
З Різдвом, коханий.
Ковдри є?
Так. Беко, візьмеш їх?
Намастися кремом.
-Так. -І грілки теж захопи.
Перестань мені наказувати. Я тобі не дружина.
Еге ж.
А нам однієї фляги вистачить?
Навряд.
Дай п’ять. Молодець.
Через 15 хвилин вийми з духовки хліб. Хай годину ще настоїться.
До нашого повернення буде якраз.
-Ходімо, Бланед. -Що ти робиш?
Ми їдемо на мис. Скоро будемо.
Ти пила шампанське. Тобі не можна за кермо.
-Я твереза. -Ні.
Ти не поїдеш. Ти ж випила великий… Ти що?
-Ні. Я цілком… -На кожному розі буде поліція.
Сама подумай.
-Може, ти нас повезеш? -Ну аякже. Я теж випив.
Я змалку не пропускала плавання. Усе буде нормально.
Нащо ти влаштовуєш на Різдво сцену?
Я не пущу Бланед у відкрите море з п’яною матір’ю.
Нізащо.
Вибач, доню.
Просто я дуже непокоюся.
Невже?
«Вибачте. Ми не приїдемо. Це все я. Забагато випила. Розважайтесь. Цьомки».
Що за хрінь?
-Це мудак. -Е ні. Вона поїде.
ҐРЕЙС
НЕ МОЖУ. ВИБАЧТЕ
Таки не поїде.
Стрибай, Беко!
Беко!
Не роби так.
Давайте наввипередки.
Бібі!
ПЛЯЖ ДЛЯ ЧОЛОВІКІВ
Привіт, Джон Сільвер! Як життя?
Щось не подобається?
Перестань.
Це все ти. Вони зроду не бачили самотньої жінки за сорок.
Ні. Це вони не бачили таких гігантських сосків, як у тебе.
Подобається? От збоченка.
Мій зад.
От і все.
Тепер будемо вчотирьох.
-Розіб’ємо батькам серце. -Добре, що вони вмерли.
Чому ти так кажеш? Це лише на одне Різдво.
Це не лише на одне Різдво.
Ми її втрачаємо.
Вона вже не така, як колись. Вона стає тихіша й безвольніша.
У тіні мудака не виростеш.
-Вона завжди була тиха. -Херня.
А що тут херня?
Просто неправда, Беко.
Вона не завжди була така. Він висмоктує з неї життя.
А вона й не проти.
Хоч слово їй скажеш – думає, що це заздрість.
Не думає. Вона розуміє…
Вона розуміє, що ми не тому… Це він її наущає.
Почекаємо, коли він помре від раку чи ще від чогось.
Ага, й коли минуть її найкращі роки.
Ну не знаю. У нього ж подагра. І виразка.
Якщо пощастить, умре в найближчі десять років.
А може, й раніше.
Щодня когось убивають.
Ти про що?
Чому б не допомогти природі?
Тоді всі наші турботи скінчилися б.
Я часто уявляю, як пробиваю те м’яке місце в його голові
-аж до мозку. -Боже, Бібі.
Згодувала б його свиням Герлі.
А я б по шматочку поховала на грибних грядках.
Гриби на лайні добре ростуть.
А я пошкодила б гальма на його гівняному «вольво»,
-якби вміла таке. -Так!
Нарешті.
Кинула б його в глибоке озеро.
Згодувала б акулам.
Дала б чайкам виклювати очі.
-А я б ті очі виколола… -Випхала б з літака.
-Убила б мудака. -Убити мудака!
Ненавиджу його!
СЬОГОДЕННЯ
«Матір Божа, молися за нас, грішних,
нині та в годину смерті нашої.
Радуйся, Маріє, благодаті повна, Господь з Тобою.
Благословенна Ти між жонами,
і благословен плід утроби Твоєї – Ісус.
Свята Маріє, Матір Божа,
молися за нас, грішних, нині та в годину смерті нашої.
Слава Отцю і Сину
і Святому Духу.
І нині,
і повсякчас, і на віки віків».
Ми віддаємо тіло Джона Пола Вільямса землі
в ім’я Отця, Сина і Святого Духа. Амінь.
Амінь.
Усе погане, що могло статися, вже сталося.
-Тримаю. -Крім оцього.
Прощавай, мій коханий.
«Господь – мій пастир, тому в недостатку не буду.
На пасовиськах зелених оселить мене,
на тихую воду мене запровадить.
Він душу мою відживляє.
Провадить мене ради Ймення Свого по стежках справедливості.
Коли я піду навіть долиною смертної темряви,
то не буду боятися злого,
бо Ти при мені, Твоє жезло й Твій посох мене втішать.
…переді мною трапезу зготовив при моїх ворогах.
мою голову Ти намастив був оливою…»
От і кінець.
«Добро й милосердя супроводжуватимуть мене всі дні життя,
а я буду в домі Господньому довгі часи».
То нащо мені піджак?
Їдемо на похорони Вільямса.
Що? Нізащо. Підкинь мене до пабу, я на похорони не піду.
Та сімейка торік чотири рази зверталася по страховку.
За один рік.
Щось тут не так. Якщо щось нечисто, ми не заплатимо.
А що ми вдіємо?
Вони ж хочуть гроші не за розбите лобове скло.
Він помер.
Не платити можна лише при самогубстві чи злому намірі.
Правильно. Тоді ми викриємо злий намір.
А привід який?
-Що ти робиш? -Теку хочу взяти.
Може, її візьме той, хто не за кермом?
-Так. -Авжеж.
Відкрий рапорт поліції.
Його смерть розслідує поліція?
Ні. Нічого підозрілого не знайшли, але глянь на фото.
Господи.
Дивний спосіб померти, скажи?
Сьогодні його рідня буде не насторожі.
Нам треба лиш спостерігати й слухати.
Хтозна, чи йому помогли померти, але якщо так,
то злочинець зазвичай приходить на похорон.
Ясно, Коломбо.
Співчуваю твоїй утраті.
Дякую. Це велика втрата.
Добре, що страждання скінчились.
-Він хворів? -Ні.
Мені треба…
Ну…
Мої щирі співчуття.
Дякую.
Такий шок. Жахлива смерть.
Джеральд Фішер. Начальник твого татка.
Колишній начальник.
Якщо щось знадобиться,
не соромтеся, дзвоніть.
У мене немає вашого номера.
Ви серйозно? Бухла немає?
Якщо поминки без бухла, нащо їх узагалі влаштовувати?
Щоб ушанувати тверезість Джона Пола.
На людях – піонер, а серед своїх – бухарик.
Не дивно, що отець Дойл не прийшов.
-Це мій шарф, Беко. -Знаю.
Ти куди?
Піду десь вип’ю.
Ти в порядку, Беко?
І шарф не загуби, Беко.
А що? Вона завжди бере мої речі.
Стривай. Це їхній будинок?
Так. Тепер це її будинок.
Гарний катер.
І теж на зарплату бухгалтера.
Так незручно.
Бо ти неоковирний і високий.
Незручно йти в дім до незнайомців, тупачок.
-Я на таке не підписувався. -Послухай,
ми зайдемо, віддамо шану, висловимо вдові співчуття,
а потім повертайся до своїх акордів і фарбування нігтів на ногах,
чи що ти там робиш. Притримайте двері.
Ходімо.
Співчуваю вашому горю.
Я прийшов попрощатися.
Ти вже йдеш?
Так, але хотів попрощатись, як годиться.
На все добре.
Бувай, Ґрейс.
Як думаєш, хто тут вдова?
-Зразу й не скажеш. -Дарма ми прийшли.
Он вона.
Співчуваю вашому горю, місіс Вільямс.
Томас Клаффін з «Клаффін і сини». А це Метью Клаффін.
Ми власники полісу страхування життя Джона Пола.
Місіс Вільямс – моя сестра.
Вибачте.
Ви такі схожі.
Ви ж не про справи прийшли говорити? Їй зараз не до цього.
Що?
Померла людина. Май повагу.
Тато б не поткнувся отак на похорон.
Він не занедбав би бізнес.
-А такого не робив би. -Як ти знаєш?
Вибач, Метт. Метт.
Мої співчуття.
Томас Клаффін.
Ви родички померлого?
Так. Він наш зять.
Так. Важко не помітити схожості.
Співчуваю вашій утраті.
Так. Нам цього поца не вистачатиме.
Ми б хотіли погорювати самі, якщо ви не проти. Дякую.
Аякже.
Вибачте.
Думай, перш ніж щось казати.
А що таке? Він же не з поліції, а просто страховик.
Але чого він припхався?
Вона ззаду, міняє барило.
А заодно, надіюся, і свій характер, груба сука.
Ви?
Так, це я. А ви хто?
Ми що…
Ми хоч раз…
Уранці ледь людину не вбили, а по обіді вже й не пам’ятаєте?
От зараза.
Хлопець з сандвічем.
Боже, вибачте.
Що там з сандвічем?
Жартую. Як ваша нога?
Більше поперек болить.
Якщо плануєте подати на мене в суд, – удачі.
Присяжні мене люблять.
Красивий тісний піджак.
Це братів. Це…
Це не мій. Не зніматиму.
-Пригостити випивкою? -Не треба.
-Я сам куплю, дякую. -Ну добре.
Тоді купіть і мені. Я на нулі.
Що питимете?
Джин-тонік. Подвійний.
Налийте сюди ж.
Бека.
Метт.
Мої співчуття, місіс Вільямс.
Томас Клаффін з «Клаффін і сини».
Ми займаємося полісом страхування життя Джона Пола.
Страхування?
Я ще не переглядала тих документів.
Воно й зрозуміло. На щастя, я прийшов вам допомогти.
Можна?
З яйцем і цибулею? Наче знали, що я прийду.
А знали?
Вам останнім часом не щастило.
А тут ще й таке.
Це як вишенька на несмачному гидотному торті.
Мабуть, те, що сталося з Джоном Полом, вас шокувало.
Авжеж, шокувало.
Коли я з ним спілкувався, він не здався мені нерозсудливим.
-Вибачте, виникли якісь проблеми? -Ні.
Не зовсім.
Лише кілька питань.
Перед виплатою страховки ми хочемо з’ясувати деталі.
Які деталі?
Можна, я забіжу завтра? Вам буде зручно?
Чи післязавтра?
-Так, але мені треба… -На вас стільки навалилося. Вибачте.
Я вам подзвоню. Що скажете? Будемо в контакті.
Хоча, місіс Вільямс, одне швиденьке питання,
якщо ви не проти й поки я тут.
Де ви були у ніч смерті чоловіка?
Де був Джон Пол, я знаю. А де були ви?
Я була з сестрами.
Ясно. Авжеж.
Я їх уже бачив. Жваві дівчата.
Ну, не набридатиму вам.
Це просто візит ввічливості до цінного клієнта у важку мить.
Я й так відібрав у вас багато часу. Візьму ще один…
Мені далеко їхати.
А паперової тарілки нема?
Не страшно.
Є серветка.
Ти ж не місцевий.
Бо я тебе десь та бачила б.
Я був у Лондоні.
У «Великому смозі»?
Так. Повернувся десь рік тому.
Чорт, аж рік тому.
Так. Час швидко плине.
Чим заробляєш на життя?
Працюю з братом.
Зі зведеним братом.
От уже кілька… Відколи повернувся.
Але я не планую цим займатися все життя.
Я граю на бас-гітарі.
-На бас-гітарі. -Ну й ну.
У Лондоні в мене був свій гурт, тому я там і жив. Але він розпався.
«Вигнання з Вавилона».
«Вигнання» звідки?
«Вигнання з Вавилона».
Що? Що смішного?
Нічого. Просто…
Так і уявляю чорно-білі фотографії
перед тютюновими крамницями Ноттінг-Гіллу.
А чому розпався гурт?
Крім жахливої назви.
Через брекзит.
Хай там як, а басисти – мої улюблені музиканти з усіх.
Та, якщо чесно, я більше зустрічалася з барабанщиками.
Але то мені не щастило.
Хоч я й не жаліюся.
Що, правда?
Ні.
Не зовсім.
Більше ні.
А ти чим займаєшся?
Я масажистка.
У мене власний бізнес. Невеличкий, та все одно…
Мушу йти.
Слухай, а давай
я подарую тобі масаж.
Компенсація за ранок.
-Ні, не треба. Проїхали. -Приходь. Тобі сподобається.
Я хороша масажистка.
Запишу номер.
Полагодь його.
Ось, на.
Тепер ми на зв’язку.
ДІВЧИНА З САНДВІЧЕМ
ТОМАС
Повторіть, будь ласка.
-Смердиш, як унітаз у барі. -Я думав, як собача будка.
Ну, тепер і те і те. Поздоровляю.
-Що таке? О, подорослішай. -То було принизливо.
Ні, не говори так зі мною.
-Що ти шукаєш? -Таблетки.
Які таблетки? Від чого?
-Ти не знаєш, як усе погано. -То розкажи!
-Не можу проковтнути… -Зупини.
Заради Христа, зупини машину.
Тобі необхідна відпустка.
Ми от-от збанкрутуємо.
Що? Як так? Тато ніколи не мав…
Бухгалтерія не була татовою сильною рисою.
Якщо ми виплатимо їм страховку, нам кінець.
Кажу тобі, як є. Ми все втратимо.
Моя дружина прикута до ліжка.
От-от народиться дитина.
Це якщо вона виживе. Я не можу втратити ще й бізнес.
-Я не можу втратити бізнес. -Стривай. Гей.
Не втратиш.
Ми цього не допустимо.
Якщо ти думаєш, що є що копати, ми відкопаємо.
Добре.
Дякую.
Господи!
-Вибач. -Ґрейс!
Боже. Я ж одна живу.
У мій дім без запрошення
не заходять. Хіба що зловмисники.
Вибач. Дарма я не постукала.
Готувати на одного. Тепер це й мене очікує.
Це цікавіше, ніж здається.
Не цікавіше.
Я зробила дурість.
Яку?
Той страховий детектив чимало в мене розпитував на поминках.
Ґрейс, він не детектив.
Він звичайний страховик-придурок. Звичайний гівнюк.
Він питав, де я була в ніч, коли помер Джон Пол.
Я сказала, що була з тобою.
Що була з сестрами.
Чому ти…
Я вимкну.
Не знаю чому.
Я запанікувала. Мені…
Мені стало незатишно від його питань, я розхвилювалася.
Це означає, що я підозрювана?
Ти про що? Яка ще підозрювана?
То був нещасний випадок. Навіть слідства не було.
-Про що ти? -Але я ж була сама.
І це нікому підтвердити. Я була вдома, чекала Джона Пола.
Ґрейс! Ті страховики просто не хочуть платити.
От і все. Перестань.
Хай так.
А якщо це ставить під загрозу страховку? Я не подужаю…
Ми тебе прикриємо.
Скажемо, що були з тобою. Це ж майже правда.
Ми все одно хотіли тоді зібратися. Усе добре.
Усе буде добре. Не бійся.
-У мене в роті пересохло. -Ні. Вибач.
Це просеко.
З горілкою. Завтра ж зав’язую.
Гей.
У нас проблема.
Так. Приїдеш?
Боже мій.
Він мертвий. Лежить у землі. Тепер він проблема сатани.
Вона сказала, що була з нами?
Так, привернула до нас увагу.
Тепер це наша проблема.
Мудак мертвий, і ми повернули собі сестру. Це головне.
Не можна, щоб залучили поліцію.
Поліцію? У мене троє дітей. Мені не можна в тюрму.
Заспокойся.
У тюрму ніхто не сяде.
Ти зараз так нагадуєш маму.
Чорт забирай, Бібі. Ми маємо бути заодно.
І не втягувати в це Ґрейс.
Хай не знає, що ми зробили.
Будьмо спокійні і дбаймо одна про одну.
-Дайте руки. -Ні. Я не дам.
-Давай! -Ну що ти.
Ми, як і завжди, дбатимемо одна про одну.
Правда ж?
Завжди.
ЗА СЕРІАЛОМ «КЛАН»
МАЛІН-САРИ ҐОЗІН
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова