‎UN SERIAL NETFLIX
‎Ceea ce sugerez eu este ‎că ceva ce noi am recunoaște
‎drept o civilizație avansată a existat ‎în timpul erei glaciare.
‎Nu spun că au zburat pe Lună.
‎Ci că erau mult mai avansați
‎în termeni de cunoștințe științifice.
‎Cunoștințe despre Pământ, despre univers,
‎decât am fost învățați.
‎Și capabili de opere ‎de inginerie extraordinare,
‎precum situl spre care mă-ndrept, ‎în regiunea Cappadocia, Turcia.
‎Este un buncăr de supraviețuire antic ‎la mare adâncime sub pământ…
‎construit pentru a adăposti ‎nu doar câțiva oameni, ci mii.
‎Istoricii convenționali au dezbătut ‎îndelung care îi era scopul,
‎dar eu cred că ar putea explica
‎felul în care s-a pierdut ‎această civilizație antică pe care o caut.
‎Aceasta e povestea Derinkuyu.
‎IARNA CARE ADUCE MOARTEA
‎Am sosit într-o regiune a Turciei ‎numită Cappadocia.
‎Cam la 400 km nord-vest de acele ‎incinte misterioase de la Göbekli Tepe…
‎GÖBEKLI TEPE - TURCIA
‎…care au fost îngropate intenționat,
‎comemorând un timp de mari cataclisme ‎de la finalul erei glaciare.
‎Acum milioane de ani, peisajul ‎acestei regiuni a fost transformat
‎de o serie de erupții vulcanice ‎care au lăsat strat după strat de cenușă,
‎care s-a comprimat de-a lungul mileniilor ‎într-o rocă poroasă numită „tuf”.
‎O piatră ușor modelabilă de intemperii,
‎creând ceea ce localnicii ‎numesc „hornurile zânelor”.
‎Dar era o piatră ‎care a permis și construcția
‎unuia dintre cele mai remarcabile proiecte ‎la scară mare
‎pe care omenirea le-a întreprins vreodată, ‎la mare adâncime sub roca poroasă.
‎Doar la câțiva kilometri de unde mă aflu,
‎s-a descoperit misteriosul oraș ascuns, ‎creat cu mii de ani în urmă.
‎Este opera unei civilizații ‎neidentificate până acum,
‎care a fost, în mod clar, ‎motivată de frică.
‎Așadar, marea întrebare este: frică de ce?
‎Cel mai apropiat oraș, Derinkuyu, ‎pare unul obișnuit.
‎Dar, în 1963, la renovarea unei case, ‎niște dezvoltatori au dărâmat o podea
‎și au descoperit un tunel adânc, ‎care ducea către o lume uitată.
‎E greu de crezut, în timp ce te plimbi ‎pe străzile prăfuite ale orășelului,
‎că, clădit în fundație, ‎chiar sub picioarele mele,
‎se află un complex subteran antic, ‎imens și misterios.
‎Dacă ești claustrofob, ‎consideră-te avertizat.
‎Mergem sub pământ.
‎Acesta este orașul subteran Derinkuyu.
‎Numeroase tuneluri și camere din piatră,
‎care ajung până la 85 de metri ‎sub suprafață…
‎creând 18 niveluri de camere și tuneluri.
‎Întregul complex a fost cioplit ‎în piatră cu topoare.
‎Un labirint derutant
‎care, ocazional, se lărgește ‎în spații larg deschise.
‎De dinăuntru, e practic imposibil ‎să-ți dai seama de dimensiunile locului.
‎Dar cea mai mare parte ‎a fost cartografiată
‎și, dacă facem abstracție ‎de piatra dintre spații,
‎putem vedea o secțiune transversală
‎și e absolut uimitor.
‎E un mușuroi de furnici de mărimea omului, ‎cu peșteri și tuneluri subterane
‎care se extind pe o suprafață ‎de patru kilometri pătrați.
‎Pentru a-l păstra bine ventilat, Derinkuyu ‎are 15.000 de conducte de aer verticale,
‎ce leagă nivelurile superioare ‎de suprafață…
‎și peste 50 de coloane verticale,
‎unele întinzându-se până jos, ‎la pânza freatică, la 85 m sub suprafață…
‎de unde și numele complexului.
‎Derinkuyu înseamnă „puț adânc”.
‎Ingeniozitatea și complexitatea ‎arhitecturală sunt uimitoare.
‎S-a calculat că Derinkuyu poate adăposti ‎până la 20.000 de persoane.
‎Dar întrebarea rămâne.
‎Care persoane, când și de ce?
‎E greu de știut cu exactitate,
‎pentru că Derinkuyu e ca un loc al faptei ‎care a fost călcat de generații întregi.
‎TURCIA - SIRIA
‎Au trecut multe culturi pe aici.
‎Secole întregi, Cappadocia a ocupat ‎un loc de importanță strategică,
‎de-a lungul legendarului Drum al Mătăsii ‎care lega Asia de Europa,
‎datând din vremea lui Alexandru cel Mare.
‎DRUMUL MĂTĂSII
‎Savanta turcă, Sevim Tunçdemir,
‎este expertă în tunelurile Derinkuyu ‎și diferiții lor ocupanți.
‎SEVIM TUNÇDEMIR - DIRECTOARE MUZEU
‎Această regiune a găzduit ‎multe civilizații.
‎Dacă le numărăm de la început,
‎au fost hitiții,
‎apoi frigienii, apoi persanii,
‎regatul cappadocian,
‎Imperiul Roman.
‎Toate popoarele ‎care au trecut le-au folosit.
‎Au fost în folosință ‎până în perioada otomană.
‎1.400 D.HR.
‎Când s-au descoperit tunelurile,
‎arheologii au găsit obiecte lăsate ‎de primii creștini
‎și, la nivelurile cele mai adânci, ‎camere secrete de adunare
‎cu tavane boltite, ca bisericile.
‎Deci teoria originală,
‎de care mulți istorici țin cu dinții ‎și astăzi,
‎a fost că tunelurile de sub Derinkuyu
‎au fost săpate de creștini ‎în secolul al VII-lea d.Hr…
‎650 D.HR.
‎…în încercarea de a se ascunde ‎de atacurile arabilor.
‎Este o poveste ‎care place turiștilor vestici.
‎De asemenea, e total greșită.
‎Excavările ulterioare au găsit dovezi ‎de folosire a orașului subteran
‎încă din secolul al VIII-lea î.Hr…
‎750 Î.HR.
‎…cu sute de ani ‎înainte de sosirea creștinilor.
‎Întâlnim asta iar și iar ‎la siturile arheologice din lume.
‎Există un panou mare, bazat ‎pe înțelepciunea primită de la arheologi
‎și iar și iar acel panou este greșit.
‎Contrazis de fapte.
‎Dovedit greșit de excavările ulterioare ‎și încă neschimbat.
‎Să nu vă încredeți în panouri! ‎Faceți singuri munca de teren.
‎Nu vă bazați pe așa-zișii experți.
‎De-a lungul secolelor, ‎multe culturi au folosit tunelurile,
‎dar eu aș vrea să știu ‎cine a început acest proiect remarcabil.
‎Cât de vechi este?
‎Istoricul Hüsam Süleymangil investighează ‎acest sit de decenii întregi,
‎încercând să-i descifreze ‎originea misterioasă.
‎Când mă uit la Derinkuyu ‎și îi văd complexitatea, rămân perplex.
‎Când crezi că a început acest proiect?
‎Există diferite teorii legate de asta…
‎HÜSAM SÜLEYMANGIL - ISTORIC
‎…și niciuna nu este dovedită științific.
‎Da.
‎N-au găsit nicio informație scrisă.
‎N-au găsit niciun material organic ‎care să fie datat cu carbon.
‎Există vreo datare cu carbon?
‎Din câte știu eu, nu există.
‎Ce ciudat!
‎Deci vechimea încă este un mare mister.
‎Eu am propriile mele teorii,
‎dar Hüsam propune o datare
‎bazată pe cea mai veche cultură cunoscută ‎care a folosit peșterile.
‎Cea mai plauzibilă teorie, în opinia mea,
‎este aproximativ secolul al VIII-lea î.Hr.
‎La acea vreme, această parte a lumii
‎era locuită de poporul frigian,
‎care era sub amenințarea ‎unui alt imperiu, asirienii.
‎Știm că a existat o mare armată asiriană ‎care venea din sud-est.
‎Frigienii ar fi privit armata invadatoare ‎cu mare groază.
‎Asirienii erau cunoscuți ‎pentru jupuirea prizonierilor,
‎tragerea lor în țeapă ‎și arderea copiilor de vii.
‎Conform relatărilor ulterioare,
‎atunci când invadatorii asirieni ‎au mărșăluit în această vale,
‎au fost surprinși de tacticile inovatoare ‎ale apărătorilor.
‎Frigienii luptau ‎împotriva armatei asiriene
‎într-un război de tip gherilă,
‎atacând armata în locuri neașteptate.
‎Când armata îi urmărea,
‎veneau și foloseau aceste ascunzători.
‎Este o strategie străveche ‎în războiul de gherilă.
‎Tuneluri similare au fost săpate ‎de Viet Cong în Vietnamul de Sud.
‎Și afganii rebeli au făcut la fel
‎pentru a se ascunde de invadatorii ‎sovietici și apoi de cei americani.
‎Această poziție oficială,
‎că frigienii au săpat aceste tuneluri ‎ca bază militară secretă,
‎pare să fie susținută de un aspect ‎foarte ingenios al complexului…
‎discuri de piatră masive ‎care pot fi rostogolite în poziție,
‎astupând trecerile.
‎Aceste uși rulante au un diametru ‎de până la 1,5 metri
‎și pot cântări jumătate de tonă.
‎Pe suprafața internă, discul are o gaură.
‎Dacă introduci o piatră de blocare ‎ca mâner și închizi ușa prin rostogolire,
‎creezi o formidabilă barieră netedă ‎pentru oricine de dincolo.
‎Dar oare frigienii au făcut ‎aceste uși ingenioase
‎sau erau deja aici?
‎Sunt cioplite ‎din aceeași cenușă comprimată
‎ca și hornurile zânelor.
‎Aceeași rocă poroasă care a permis cuiva ‎să sape toate astea de la bun început.
‎Sunt uși ce se închid ermetic, ‎care separă nivelurile unul de altul
‎și necesită o inginerie sofisticată ‎pentru a le potrivi.
‎Dar piatra e moale
‎și atacatorii hotărâți, ‎înarmați cu baroase și dălți,
‎ar fi putut pătrunde cu ușurință,
‎iar tot efortul de a construi ‎acești megaliți ar fi fost inutil.
‎Încep să mă întreb dacă chiar ‎au fost gândiți să împiedice atacatorii.
‎În opinia mea, ‎arată mai puțin ca fortificații defensive
‎și mai mult ca un mod ingenios ‎de a crea intimitate între secțiuni
‎sau de a preveni răspândirea focului.
‎Chiar dacă acest loc a fost construit ‎inițial ca instalație militară,
‎de ce să fie săpat aici?
‎Nu e nimic de apărat aici.
‎N-au existat așezări
‎deasupra solului în Derinkuyu ‎până în 1830.
‎Ideea că aici se ascundeau oamenii ‎de armatele invadatoare
‎nu prea are logică, după mine.
‎Atunci când un teritoriu e invadat ‎de o armată,
‎aceasta vine să cucerească ‎și să ocupe acel teritoriu.
‎Trebuie doar să blocheze ieșirile ‎și să aștepte până mori de foame.
‎Deci această idee nu are niciun sens.
‎După părerea mea, ‎oamenii de știință merg prea departe
‎când stabilesc secolul VIII î.Hr.,
‎cea mai timpurie dată ‎când s-a descoperit că a fost folosit.
‎Da.
‎Dar nu știm neapărat ‎dacă a fost făcut atunci.
‎Poate era deja făcut.
‎Destul de posibil, încă e un mister.
‎- E doar cea mai plauzibilă teorie… ‎- Da.
‎…nu e singura corectă.
‎Datarea acestui oraș subteran
‎e pe cât de nesigură poate fi ‎datarea arheologică.
‎Toate datele propuse derivă din folosirea ‎structurii în diferite perioade.
‎Faptul că trăiesc într-o casă azi
‎nu înseamnă ‎că a fost construită chiar înainte.
‎E o idee care mă face să mă îndoiesc ‎de datarea oficială a acestor tuneluri.
‎Ar putea fi mai vechi,
‎mult mai vechi ‎decât afirmă teoria general acceptată?
‎Și motivul construcției nu cumva n-a fost ‎să se ascundă de o armată invadatoare,
‎ci să se ascundă de altceva?
‎În cele mai antice niveluri, ‎cele mai apropiate de suprafață,
‎camerele par concepute nu pentru apărare,
‎ci pentru traiul zilnic.
‎Orașele subterane erau organizate ‎să acopere nevoile oamenilor.
‎În alte cuvinte, pentru viața de zi cu zi.
‎Pentru asta, ‎erau disponibile toate resursele.
‎Începând cu bucătăria, cămara ‎și continuând cu spațiile de locuit.
‎Există secțiuni care știm ‎că erau folosite pentru gătit
‎și mai știm că au creat mici hornuri.
‎La intrare, ‎există unele încăperi numite „grajduri”.
‎Animalele erau bunurile cele mai de preț ‎ale acestor oameni.
‎O zonă a fost chiar și identificată ‎ca vinărie antică,
‎unde erau zdrobiți strugurii.
‎Într-adevăr, tunelurile ‎s-ar fi pretat bine ca pivnițe.
‎Temperaturile rămân plăcute,
‎indiferent cât de frig ‎sau cald se face la suprafață.
‎Mâncarea ar fi rămas proaspătă mai mult.
‎E clar că Derinkuyu a fost creat ‎să fie folosit de o populație numeroasă.
‎Un buncăr subteran.
‎COMPLEXUL CHEYENNE MOUNTAIN - SUA
‎Gândiți-vă la exemple moderne
‎în care oamenii au creat ‎spații de locuit subterane vaste.
‎Complexul Cheyenne Mountain, în Colorado.
‎Rețeaua de tuneluri Dixia Cheng, ‎săpate sub Beijing.
‎Centrul operațional prezidențial ‎de urgență, sub Casa Albă.
‎În niciunul dintre cazuri ‎n-au fost construite pentru apărare.
‎Au fost construite ca refugii,
‎să păstreze viața în eventualitatea ‎unei amenințări de deasupra.
‎Cred că exact asta se petrece…
‎la Derinkuyu.
‎Dar mai cred și că acest buncăr ‎a fost creat mult mai demult
‎decât sunt dispuși arheologii să accepte.
‎Există dovezi care sugerează
‎că Derinkuyu poate data ‎tocmai din ultima eră glaciară.
‎Are legătură cu acele semne revelatoare ‎lăsate de topoare
‎pe zidurile de la Derinkuyu.
‎La doar 1,6 km lângă Derinkuyu,
‎arheologii turci ‎care au explorat o albie de râu antică
‎au găsit mai multe topoare ‎și unelte din piatră
‎ce datau de prin 9.500 î.Hr.,
‎finalul ultimei ere glaciare.
‎Același tip de unelte
‎care modelau camerele mai puțin adânci ‎și mai vechi din Derinkuyu.
‎KARAHAN TEPE - TURCIA
‎Gândiți-vă la camerele semi-subterane ‎de la Karahan Tepe,
‎la mai puțin de 500 km de aici,
‎cu coloanele care seamănă mult
‎cu formațiunile naturale numite „hornuri” ‎de la Cappadocia.
‎Dacă nimeni nu contestă
‎că această cameră datează ‎de la finalul ultimei ere glaciare,
‎de ce Derinkuyu
‎n-ar fi putut fi creat ‎prin aceeași perioadă?
‎Pe măsură ce Derinkuyu ‎își descoperă complexitatea,
‎e greu de ignorat imensa scară ‎a întreprinderii
‎și efortul enorm implicat ‎de săparea tunelurilor de la bun început.
‎Această operă de inginerie este ‎și mai remarcabilă
‎prin faptul că nu e singurul oraș subteran ‎din Cappadocia.
‎În 2013, muncitorii în construcție ‎au dat peste
‎o altă serie de tuneluri la Nevșehir,
‎la 30 km distanță.
‎Au găsit un oraș subteran ‎care e și mai mare decât Derinkuyu.
‎De atunci, s-au descoperit ‎și mai multe orașe subterane.
‎TURCIA - SIRIA
‎Adevărul uluitor este că aici, ‎în Cappadocia,
‎arheologii au identificat ‎36 astfel de orașe subterane.
‎Și dacă le numărăm ‎pe cele cu două niveluri,
‎numărul se ridică la 200.
‎Unul dintre aceste orașe subterane, ‎la doar opt km distanță de Derinkuyu,
‎păstrează un secret incredibil.
‎Tunelurile de la Kaymakli au ‎o adâncime de opt etaje,
‎pe o suprafață mai mare decât Derinkuyu.
‎Pe baza numărului de camere de depozitare ‎cioplite în ziduri,
‎arheologii cred că acest buncăr ‎putea susține până la 3.500 de oameni.
‎Dar cel mai uluitor aspect de la Kaymakli ‎se află aici, la al treilea nivel în jos.
‎Un tunel subteran ‎care duce la mare depărtare.
‎În prezent, nu se poate trece,
‎dar se crede că acest tunel blocat lega ‎Kaymakli de Derinkuyu.
‎O distanță în linie dreaptă ‎de circa opt km.
‎De fapt, arheologii au confirmat
‎că cel puțin alte șase ‎complexuri subterane din Cappadocia
‎sunt legate unele de altele ‎prin pasaje subterane similare.
‎În opinia mea, asta schimbă totul.
‎Aceste labirinturi subterane nu sunt doar ‎buncăre izolate, individuale.
‎Fac parte ‎dintr-un proiect masiv și întins,
‎care implică zeci de astfel de situri ‎împrăștiate prin regiune.
‎Doar o cultură foarte motivată ‎și-ar fi asumat o asemenea sarcină.
‎Ce fel de amenințare putea fi ‎atât de devastatoare
‎încât să constrângă un întreg popor,
‎poate sute de mii de persoane, ‎să croiască o nouă viață în subteran?
‎Trebuie să existe o altă explicație ‎pentru crearea lor
‎care să aibă mai mult sens ‎decât ascunderea de armate invadatoare.
‎Răspunsul ar putea fi dat de unul ‎dintre cele mai vechi mituri ale regiunii,
‎care datează de mii de ani, ‎de la zoroastrieni.
‎Aceștia sunt faimoșii derviși rotitori ‎ai Cappadociei.
‎Adepți devotați ai unei religii ‎numite „sufism”.
‎Una dintre puținele urme ‎ale culturii antice a zoroastrismului.
‎Anticul profet persan Zarathustra ‎a fondat ceea ce unii pretind că este
‎cea mai veche religie ‎practicată încontinuu din lume.
‎Textele sale sacre fac referire ‎la un oraș subteran așa ca Derinkuyu,
‎spunându-ne exact de ce a fost făcut ‎și de către cine.
‎Zarathustra a vorbit despre primul rege ‎și fondator al civilizației,
‎un bărbat pe nume Yima.
‎Într-o zi, când Yima era lângă un râu,
‎i-a apărut marele zeu Ahura Mazda ‎cu un avertisment de rău augur.
‎Nu despre un potop, ‎ci despre o iarnă fatală.
‎Și i-a spus lui Yima să construiască ‎un ‎vara, ‎un imens adăpost subteran.
‎În el trebuia să ducă cei mai buni ‎bărbați și femei, și animale,
‎câte două de fiecare fel.
‎Yima trebuia să păstreze semințe ‎din fiecare copac și fruct,
‎făcând provizii inepuizabile, ‎până la trecerea iernii fatale.
‎Iar textele sacre ne mai spun
‎că începutul acestei ierni fatale ‎va fi vestit de un șarpe de pe cer.
‎Acest‎ vara, ‎care se presupune că e mitic,
‎pare că seamănă mult ‎cu orașele subterane găsite în Cappadocia.
‎Dar istoricii convenționali refuză ‎să vadă legătura.
‎Mitul Yima este doar unul ‎dintre acele mituri
‎care nu înseamnă nimic pentru arheologie,
‎și totuși se referă la o viitoare iarnă ‎îngrozitor de geroasă.
‎Așa cum geologii au confirmat
‎că a existat o perioadă de mari inundații ‎în timpul Dryas mai tânăr,
‎foarte asemănătoare ‎cu cele descrise în mituri,
‎au observat și că, ulterior, temperaturile ‎de pe planetă au scăzut drastic.
‎Într-adevăr, o iarnă fatală.
‎Și apoi e acel detaliu ‎care leagă instalarea iernii fatale
‎de sosirea unui șarpe mare din cer,
‎exact ca șerpii întâlniți ‎în miturile aztecilor antici
‎sau ale irochezilor.
‎Șerpii sunt întotdeauna asociați ‎cu cataclismele.
‎Îmi amintesc și de coloanele ‎de la Göbekli Tepe,
‎acoperite cu reprezentări cioplite ‎ale șerpilor care par să curgă din cer.
‎Sau de șarpele gravat ‎în marele templu de la Ġgantija.
‎Sau Colina Șarpelui, din America de Nord.
‎Desigur, arheologii nu leagă ‎simbolurile și tradițiile antice
‎din părți opuse ale planetei ‎nici măcar unul de altul…
‎XOCHICALCO - MEXIC
‎…darămite de un eveniment.
‎Dar am văzut cum structuri diferite ‎și, aparent, nelegate una de alta,
‎din toată lumea
‎par să fi beneficiat de o moștenire ‎a unor cunoștințe antice.
‎Una comună, de origine necunoscută.
‎Consecința uluitoare este că, ‎în timpul erei glaciare,
‎o civilizație avansată, ‎a cărei influență s-a extins pe glob,
‎a coexistat cu vânători-culegătorii, ‎de asemenea prezenți la acea vreme.
‎O civilizație care a fost distrusă
‎în cataclismele misterioase ‎din timpul Dryas mai tânăr.
‎Ar putea toate aceste referiri la șerpi ‎să facă parte și ele din moștenire?
‎Un avertisment lăsat de supraviețuitori.
‎Concluzia mea este că noi, oamenii, ‎suntem o specie care are amnezie.
‎Atât de amețiți ‎de cataclismele care s-au petrecut
‎la finalul ultimei ere glaciare,
‎încât am uitat un capitol important ‎al propriei noastre istorii.
‎Iar asta poate fi o mare problemă. ‎Așa cum se întâmplă cu multe mituri,
‎o poveste de mai târziu despre Yima ‎se-ncheie cu un avertisment clar al zeilor
‎că, într-o zi, o catastrofă similară ‎va avea loc din nou.
‎Este posibil?
‎Multă vreme, a rămas un mister ‎ce a declanșat inundațiile,
‎incendiile și temperaturile scăzute ‎din Dryas mai tânăr,
‎dar noi dovezi geologice au sugerat ‎o posibilitate îngrozitoare.
‎Dovezi care sunt vizibile și azi
‎în peisajul marcat ‎al Americii preistorice,
‎acolo unde urmează să merg.
‎Sunt destul de convins ‎că originea simbolului șarpelui
‎are de-a face chiar cu acei șerpi din cer
‎pe care îi numim „comete”.
‎Subtitrarea: Iulia Rolle