‎UN SERIAL NETFLIX
‎Când au ajuns primii oameni în Americi?
‎Dacă mergeai la școală ‎oricând între anii 1960 și 2010,
‎e foarte probabil să fi învățat asta.
‎Că, în ultima eră glaciară, ‎grupuri de vânători-culegători
‎au trecut o punte terestră ‎ce lega Asia de America de Nord,
‎actuala Strâmtoare Bering.
‎Și că, undeva acum 13.000 de ani, ‎pe măsură ce gheața s-a topit,
‎au migrat la sud, ‎către zona centrală a Americii.
‎Arheologia era convinsă că Americile
‎n-au fost locuite de oameni ‎decât abia acum 13.000 de ani.
‎Asta era paradigma dominantă ‎în studierea Americii antice.
‎Dar era greșită.
‎Vechea noțiune a fost complet răsturnată
‎de descoperirea ‎unor rămășițe arheologice mai vechi.
‎În deșertul din New Mexico s-au găsit ‎urme fosilizate de tălpi
‎care datează de acum 22.000 de ani, ‎perioada ultimei ere glaciare.
‎Iar niște dovezi încă contestate,
‎ce atestă o prezență umană ‎și mai timpurie,
‎de acum 130.000 de ani, ‎au început să apară de curând.
‎Este timpul să se reconsidere ‎întreaga cronologie
‎a istoriei umane în Americi.
‎CIVILIZAȚIA PIERDUTĂ A AMERICII
‎A rămas foarte puțin din momentele antice ‎ale Americii de Nord.
‎Peste 90% din structurile ‎care au fost documentate în secolul XIX
‎au dispărut acum complet,
‎iar din cele 10% rămase,
‎majoritatea au fost vandalizate, distruse.
‎E tulburător să-ți imaginezi ‎ce secrete prețioase ale anticilor
‎s-au pierdut în acapararea colonială ‎de terenuri
‎și în zdrobirea sistematică ulterioară ‎a credințelor,
‎tradițiilor și monumentelor indigenilor.
‎Puținele situri rămase
‎pot fi esențiale în stabilirea ‎posibilității unei civilizații pierdute.
‎Situri precum acesta, ‎cunoscut ca Poverty Point.
‎Și-a căpătat numele oarecum neobișnuit
‎de la plantația care era în acest loc…
‎ARKANSAS - LOUISIANA - RÂUL BAYOU MACON
‎FLUVIUL MISSISSIPPI - VICKSBURG ‎MISSISSIPPI - JACKSON
‎…la doar 24 km la vest
‎de fluviul Mississippi, ‎în nord-estul Louisianei.
‎Multă vreme, ‎s-a crezut că e doar un deal pitoresc
‎ridicat deasupra terenului fertil.
‎Dar acesta nu e doar un deal.
‎Arheologii nu mai contestă
‎că este o structură imensă ‎din argilă făcută de om,
‎în prezent cunoscută ca Movila A.
‎Iar când în zona dimprejur
‎s-au găsit numeroase obiecte din lut ‎și figuri omenești…
‎arheologii și-au dat seama că Movila A ‎face parte dintr-un complex mult mai mare.
‎Merită efortul de a urca pe Movila A.
‎La nivelul solului nu ai parte ‎de o asemenea priveliște.
‎Observ imediat ‎cât de plat este pământul ăsta.
‎Dacă îndepărtezi copacii, ‎cum cred că au făcut anticii,
‎ai un orizont perfect plat ‎la 360 de grade în jurul tău.
‎Dar asta nu e vreo structură de apărare. ‎Atunci, ce este?
‎Chiar și de sus, ‎e greu să ai o imagine completă.
‎Dar ne facem o idee clară ‎despre dispunerea originală a sitului.
‎Și nu se compară cu nimic altceva ‎din lumea antică.
‎Cel mai probabil, ‎Movila A avea 30 de metri înălțime,
‎dând spre o piață de 16 hectare.
‎Cu șase culmi concentrice,
‎fiecare cu o înălțime de doi metri ‎și nivelată în partea superioară,
‎creând o jumătate de cerc ‎cu un diametru de peste un kilometru,
‎întrerupte de o serie de coridoare,
‎ca un fel de amfiteatru.
‎Împrăștiate în apropiere, se află ‎șase movile masive făcute de om,
‎categorisite de arheologi de la A la F.
‎Poverty Point e printre cele mai mari
‎și mai complexe situri antice ‎din America de Nord.
‎Secțiunile cele mai vechi datează ‎de acum 3.700 de ani…
‎1.700 Î.HR.
‎…înainte de cultivarea pământului ‎sau creșterea animalelor.
‎Iar americanii antici de la Poverty Point
‎au petrecut apoi următorii 600 de ani
‎dezvoltând și îmbunătățind ‎situl încontinuu.
‎De ce?
‎N-au supraviețuit documente sau tradiții
‎care să ne spună ‎care era scopul Poverty Point.
‎Arheologii trebuie să ghicească.
‎Mark Brink Jr., ‎manager al sitului și istoric,
‎este primul care admite ‎că arheologia convențională
‎n-a putut să afle prea multe ‎despre acest sit misterios.
‎Spune-mi tot ce știi despre acest sit.
‎MARK BRINK JR. - MANAGER AL SITULUI
‎Movila A este enormă,
‎cea mai mare movilă construită ‎în emisfera vestică la acea vreme.
‎Asta arată că Poverty Point era ‎centrul pentru ceva important.
‎Înseamnă că a avut la bază ‎un motiv puternic.
‎Ai vreo idee care putea fi acesta?
‎Chiar nu știm.
‎Era un centru ceremonial pentru ceva, ‎dar nu știm încă.
‎- Putem adăuga „încă”? ‎- Da.
‎Avem, totuși, o idee
‎despre motivul pentru care ‎a fost construit aici și nu altundeva.
‎Are legătură cu un sit și mai vechi, ‎la distanță de circa trei kilometri.
‎La sud de Poverty Point…
‎BATH, REGATUL UNIT - 6 APRILIE 2019
‎…se află Movila Lower Jackson.
‎Iar cele trei movile principale ‎de la Poverty Point
‎se aliniază perfect nord-sud ‎cu Movila Lower Jackson.
‎ȘOSEA PAVATĂ - MOVILA B - MOVILA A ‎MOVILA E - MOVILA MOTLEY - LOUISIANA
‎POTECA MOVILELOR ANTICE ‎MOVILA LOWER JACKSON
‎Movila Lower Jackson e mai veche ‎decât Poverty Point.
‎Datează din 3.500 î.Hr, ‎are o vechime de 5.500 de ani.
‎Și totuși, făuritorii Poverty Point ‎nu doar că știau asta,
‎dar au folosit-o ca reper ‎al întregului sit.
‎Constructorii antici înțelegeau geografia
‎și cum să orienteze structurile ‎către nord.
‎Dar se mai petrece ceva aici, ‎la Poverty Point,
‎ce arheologilor nu le place să recunoască,
‎codificat în geometria sa unică.
‎Orizontul plat de jur-împrejur ‎îți permite să observi
‎răsăritul și apusul Soarelui, ‎precum și Luna și stelele.
‎Locul ăsta e pentru astronomi.
‎Nu suntem conștienți de asta, ‎de ce ar trebui?
‎Orașele-s poluate luminos.
‎Abia vedem cerul.
‎Dar, dacă ați fi antici ‎și ați studia cerul,
‎ați observa acest fenomen.
‎Soarele are puncte de oprire la orizont.
‎Le numim „solstiții”.
‎Soarele stă nemișcat ‎la solstițiul de vară,
‎rămâne cam în același loc ‎două sau trei zile,
‎apoi începe să se deplaseze înapoi, ‎ca un pendul, de-a lungul orizontului.
‎La fel la solstițiul de iarnă.
‎Arheoastronomul William Romain ‎a descoperit că aceste date importante,
‎solstițiile, adică cea mai lungă, ‎respectiv cea mai scurtă zi din an,
‎erau marcate la Poverty Point
‎de un sistem de alinieri proiectate ‎cu dibăcie.
‎Dacă stai la marginea estică ‎a spațiului oval,
‎în centrul pieței,
‎apusul solstițiului de vară cade direct ‎în linie cu Movila B,
‎cea mai veche movilă.
‎Și din același punct de observație,
‎apusul solstițiului de iarnă cade direct ‎în spatele Movilei E.
‎Dacă te muți pe marginea vestică ‎a aceluiași oval intern,
‎vezi că, la solstițiul de vară, ‎Soarele răsare direct pe Movila C,
‎în timp ce, la solstițiul de iarnă, ‎Soarele răsare direct pe Movila D.
‎Și dacă privești direct spre vest, ‎prin centrul pieței,
‎la oricare dintre cele două echinocții,
‎Soarele alunecă în jos ‎la marginea nordică a Movilei A
‎înainte să coboare sub linia orizontului.
‎Poverty Point ar putea avea ‎și alte structuri
‎menite să identifice schimbările ‎de pe cer.
‎Într-un colț al sitului,
‎arheologii au găsit un cerc mare de găuri
‎marcate în prezent ‎de stâlpi albi restaurați.
‎Nu știm cât de înalți erau ‎stâlpii inițiali din acele găuri,
‎dar, ca design și concepție generală,
‎îmi amintesc de preistoricul Woodhenge ‎excavat lângă Stonehenge, în Anglia.
‎WOODHENGE - REGATUL UNIT
‎Poverty Point e unic prin numărul mare ‎de monumente circulare cu care se fălește.
‎Câte astfel de cercuri sunt aici?
‎Probabil cel puțin 40.
‎Mărimea? Circa…
‎Unele sunt destul de mici, ‎cu un diametru de 18 metri
‎altele sunt mai mari, ‎cu un diametru de 60 de metri,
‎dar vechimea lor variază extrem de mult.
‎Au fost create de-a lungul a sute de ani,
‎de-a lungul a generații întregi ‎de americani antici,
‎care le ajustau poziția ‎și mărimea în timp.
‎Seamănă cu Malta, ‎unde constructorii megalitici
‎continuau să schimbe orientarea templelor
‎pentru a se îndrepta către steaua Sirius, ‎culminând cu Ġgantija.
‎Mai seamănă cu Göbekli Tepe, din Turcia,
‎unde anticii au construit templele
‎de-a lungul unei perioade de o mie de ani,
‎tot pentru a marca mișcarea stelelor, ‎cred eu.
‎Toate acestea sunt proiecte masive,
‎cu structuri reconstruite în mod repetat
‎și a căror orientare s-a schimbat ‎peste generații.
‎Ar putea oare numeroasele cercuri ‎de la Poverty Point
‎să fi fost gândite ‎tot pentru a marca ceva din cer?
‎Cunoștințele sofisticate ‎și știința adevărată
‎caracterizează geometria ‎și astronomia sitului.
‎Totuși, arheologii convenționali ‎sunt reticenți
‎în a recunoaște vreun fel de astronomie ‎la cercurile Poverty Point.
‎Aici, nu cred că are sens.
‎Oamenii care au trăit aici ‎și au creat locul ăsta
‎de ce să nu fie interesați de cer?
‎- Nu spun că nu erau. ‎- Nu.
‎Cu siguranță erau.
‎Bine. Pentru ce crezi că erau cercurile?
‎Nu știm. Nu știm încă
‎dacă aveau scop astronomic sau nu.
‎Da.
‎Culturile antice se bazau ‎foarte tare pe cer.
‎Nu e contestată această idee,
‎dar arheologia o consideră irelevantă.
‎Cred că asta se datorează, parțial,
‎faptului că majoritatea arheologilor ‎nu înțeleg deloc astronomia,
‎nu asta au fost învățați să facă.
‎În al doilea rând, ‎o consideră o intruziune
‎în domeniul lor de către persoane externe.
‎Nu pretind că Poverty Point a fost creat
‎de civilizația avansată pierdută ‎pe care o caut.
‎Dar mă interesează originea
‎astronomiei și geometriei sofisticate
‎care au fost folosite aici.
‎S-a dovedit că cunoștințele avansate ‎de arhitectură,
‎de măsurare a Pământului, și astronomice ‎s-au moștenit din vremurile de dinainte,
‎dar moștenite de la cine ‎și cu cât mai înainte?
‎Nu spun că americanii antici de aici
‎nu erau capabili să descopere ‎și să integreze
‎aceste observații astronomice ‎în siturile lor pe cont propriu.
‎Dimpotrivă,
‎cred că am trecut de faza
‎în care să privim ‎culturile native americane
‎ca simpli vânători-culegători.
‎Erau mult mai complicați de atât ‎și mult mai sofisticați.
‎Viziunea lor ‎despre locul Pământului în cosmos,
‎exprimată de alinierile ‎de la Poverty Point,
‎este, practic, aceeași viziune
‎pe care am văzut-o ‎la alte situri antice din lume…
‎MAREA PIRAMIDĂ DIN CHOLULA - MEXIC
‎…care se axează
‎pe sacra legătură dintre Pământ și cer.
‎STONEHENGE - REGATUL UNIT
‎KARNAK - EGIPT
‎Poverty Point e doar unul ‎dintre cele 800 de situri-movile
‎care au supraviețuit în Louisiana.
‎SITUL CAHOKIA - ILLINOIS
‎Pe când în întreaga America de Nord,
‎dintr-un total original estimat ‎de un milion de movile…
‎MOVILELE ETOWAH INDIAN - GEORGIA
‎…au mai rămas circa 100.000.
‎MOVILELE EFFIGY - IOWA
‎Printre acestea, ‎cel mai spectaculos exemplu de movilă
‎care exprimă sacra legătură ‎dintre Pământ și cer
‎se află la circa 1.000 km, ‎la nord-est de Poverty Point, în Ohio,
‎un sit care ar putea deține cheia ‎pentru a înțelege ce s-a întâmplat
‎cu civilizația pierdută pe care o caut.
‎Pe o creastă bogat împădurită
‎se află un exemplu uimitor ‎de movilă-efigie.
‎Un terasament gigantic, ‎de forma unei creaturii vii.
‎În acest caz, un șarpe de 400 de metri.
‎Se numește Movila Șarpelui.
‎MOVILA ȘARPELUI
‎Începând de la coada răsucită,
‎șapte meandre ale corpului ‎se unduiesc către cap,
‎unde maxilarele larg deschise par gata ‎să înghită un terasament oval separat.
‎Chiar și din aer, ‎e greu să distingi toate detaliile.
‎Dar luând în considerare noile descoperiri ‎despre construcția originală
‎și îndepărtând copacii,
‎putem descoperi ‎cum arăta efigia la începuturi.
‎Movila Șarpelui se extinde ‎jumătate de kilometru,
‎de la maxilare, aflate în nord-vest,
‎până la coada aflată ‎în colțul sud-vestic al vârfului.
‎Inițial, a existat un cerc ‎de pietre verticale lângă cap,
‎cu un scop necunoscut.
‎Și chiar în spatele capului, ‎două extensii decorative
‎tot cu scop necunoscut.
‎Movila Șarpelui este ‎o structură remarcabilă, elegantă,
‎care stârnește uimirea vizitatorilor.
‎În mod clar, ‎este un loc antic și misterios.
‎Dar cine a construit efigia uriașă ‎și de ce?
‎OHIO - INFORMAȚII ISTORICE
‎Pe indicator scrie ‎că a fost construit prin anul 1.000 d.Hr.,
‎de către un popor indigen numit ‎„Cultura Fort Ancient”.
‎Dar indicatorul, la fel ca multe panouri ‎cu informații istorice, este greșit.
‎Adevărul este că nimeni nu știe ‎cât de veche este Movila Șarpelui.
‎Această dată, 1.000 d.Hr.,
‎s-a bazat pe doar două mostre organice
‎luate din părți ale movilei ‎care puteau fi reconstruite ulterior.
‎Un alt studiu arheologic a găsit mostre ‎de la baza șarpelui
‎care datau din 321 î.Hr.
‎Dovada că Movila Șarpelui
‎a făcut obiectul unei restaurări ‎e foarte clară.
‎Eu sugerez că aceste restaurări ‎datează dintr-un trecut îndepărtat.
‎Există o singură problemă ‎cu investigarea teoriei mele.
‎Administratorii de la Movila Șarpelui ‎au decis să-mi interzică accesul.
‎Am făcut eforturi repetate ‎de a obține permisiunea de a filma aici,
‎dar am fost refuzați.
‎MOVILA ȘARPELUI
‎Din motive pe care le consider ideologice ‎și, într-adevăr, destul de personale,
‎o să vă citesc e-mailul lor.
‎„Avem datoria să ne asigurăm
‎că integritatea ‎și conservarea Movilei Șarpelui,
‎atât fizică,
‎cât și ca interpretare istorică, ‎sunt menținute.
‎Din cauză că prezentatorul ‎acestui serial documentar, Graham Hancock,
‎propune o teorie ‎și o versiune care nu corespund
‎cu ceea ce știm că este adevărat ‎despre Movila Șarpelui,
‎cererea dv. este refuzată.”
‎Un cuvânt corect pentru așa-zisa misiune ‎de a proteja interpretarea sitului
‎este, desigur, „cenzura”.
‎Și ce mod mai bun
‎au arheologii să cenzureze ‎și să înăbușe viziunile care se opun
‎decât să interzică accesul ‎în siturile arheologice?
‎GRAHAM HANCOCK ESTE ȚICNIT?
‎Nu e deloc prima dată când s-a întâmplat.
‎Din păcate, acest comportament este ‎sistematic și consecvent
‎printre arheologi.
‎Practică cenzura.
‎Practică cenzură ridiculizând ‎și insultând ideile alternative.
‎Deci care este, mai exact, ‎această teorie a mea
‎considerată atât de îndoielnică?
‎Simplu spus, eu îndrăznesc să sugerez
‎că ideea ‎din spatele proiectării Movilei Șarpelui
‎datează dintr-o perioadă ‎mult anterioară anului 300 î.Hr.,
‎cu peste 10.000 de ani mai devreme, ‎la finalul ultimei ere glaciare.
‎În opinia mea, dovada constă într-unul ‎dintre atributele sale cele mai uimitoare,
‎unul pe care arheologii convenționali ‎nu doresc să-l admită.
‎Fiindcă, din nou, implică cerul.
‎Dacă zbori deasupra Movilei Șarpelui ‎la solstițiul de vară, în 21 iunie,
‎observi imediat că maxilarele șarpelui
‎sunt aliniate aproape direct ‎cu punctul în care apune Soarele.
‎Deci asta se întâmplă la apus ‎de solstițiul de vară.
‎BATH, REGATUL UNIT - 6 APRILIE 2019
‎Vezi capul șarpelui, ‎pare că încearcă să caute Soarele,
‎și apoi, pe măsură ce Soarele coboară, ‎se vede și mai clar
‎această frumoasă aliniere ‎între Pământ și cer,
‎iar atunci măreția sitului te copleșește.
‎Astăzi, este evident pentru oricine
‎că spre asta se îndreaptă ‎capul marelui șarpe.
‎Dar această idee a fost ignorată ‎și respinsă de arheologi multă vreme.
‎Organizația care conduce situl
‎a permis să crească în jurul capului ‎șarpelui foarte mulți copaci.
‎Cred că ei consideră ‎că dau umbră turiștilor.
‎Dar copacii limitează acel impact uriaș
‎de a vedea capul șarpelui ‎indicând direct apusul Soarelui.
‎Jeff Wilson, care deține o mare parte ‎din proprietatea de lângă efigie,
‎e președintele unui grup independent ‎numit Prietenii Movilei Șarpelui,
‎dedicat conservării și promovării acestuia ‎și a altor situri nativ-americane.
‎Evident, Movila Șarpelui e ‎foarte importantă pentru tine.
‎Da, e ceva foarte personal.
‎E printre cele mai spirituale ‎locuri văzute de mine.
‎JEFF WILSON - ISTORIC MOVILA ȘARPELUI
‎Este un loc sacru.
‎După ce-l descoperi,
‎pleci simțindu-te schimbat ‎de experiența de a fi venit aici.
‎E cel mai minunat sit arheoastronomic ‎din America de Nord,
‎- …clar. ‎- Da.
‎Ceea ce-l face astfel e confirmarea ‎recentă că constructorii movilei
‎au încorporat în mod inteligent ‎o serie întreagă de alinieri cer-Pământ
‎în planul Movilei Șarpelui.
‎Mijlocul celei de-a doua curbe ‎din spatele capului
‎e îndreptat spre est, ‎unde răsare Soarele la solstițiul de vară,
‎iar mijlocul următoarei curbe
‎țintește răsăritul ‎la echinocțiile de primăvară și toamnă,
‎atunci când ziua și noaptea sunt egale.
‎În timp ce mijlocul ultimei curbe
‎țintește locul în care răsare Soarele ‎la solstițiul de iarnă,
‎cea mai scurtă zi a anului.
‎Cât despre acea coadă minuțios răsucită,
‎dacă tragi o linie dreaptă ‎exact din mijlocul ei
‎prin articulația maxilarelor șarpelui,
‎descoperi că e aliniată perfect ‎cu nordul astronomic adevărat.
‎Construcția și înțelegerea
‎acestor alinieri astronomice ‎încorporate în planul său
‎- …este pura operă a unui geniu… ‎- E opera unui geniu, da.
‎…de la indigenii preistorici.
‎Da. Iar acel geniu trece ‎cu ușurință nebăgat în seamă.
‎Oare arheologia ia în serios ‎astronomia acestui sit?
‎Există destui arheologi ‎care o iau în serios?
‎Nu cred, nu.
‎Sunt foarte puțini oameni care să-i acorde ‎atenție sau să ia măcar în calcul.
‎E ca și cum arheologii convenționali ‎vor să credem
‎că toate aceste alinieri astronomice ‎sunt întâmplătoare.
‎Cred că e corect să zicem ‎că au existat nativi americani antici
‎cu abilități avansate geometrice, ‎astronomice și de măsurare,
‎pe care le-au folosit ‎pentru a crea monumente enorme,
‎majoritatea fiind distruse, din păcate.
‎Aceste alinieri solare precise, ‎manifestate la o scară atât de gigantică,
‎sunt o realizare extraordinară ‎a vânători-culegătorilor
‎care au trăit în secolul al III-lea î.Hr.
‎Dar există dovezi care sugerează ‎că culmea Movilei Șarpelui
‎era considerată sacră ‎cu mii de ani înainte.
‎Fiecare cultură ‎care a existat vreodată aici,
‎chiar și în ultima eră glaciară, a lăsat ‎rămășițe culturale la Movila Șarpelui.
‎După părerea mea, ‎această prezență umană continuă aici
‎indică faptul că situl era sacru ‎de foarte multă vreme.
‎Da.
‎Ar trebui să se ia în considerare
‎în versiunea arheologică.
‎Ar trebui să facă parte din istoria sa.
‎Da.
‎Arheologii s-au mai înșelat ‎și ar putea să se înșele din nou.
‎Până la urmă, e evident ‎că originea Movilei Șarpelui e complicată.
‎Dacă anul 321 î.Hr nu marchează ‎începerea construcției Movilei Șarpelui,
‎ci una dintre multele sale reconstrucții?
‎Să nu uităm că avem de-a face cu un șarpe,
‎iar șerpii sunt creaturi renumite ‎pentru abilitatea de a-și schimba pielea.
‎Este o posibilitate sugerată ‎de alinierea unică a Movilei Șarpelui.
‎Nu este chiar perfectă.
‎Astăzi, Soarele de la solstițiul de vară, ‎așa cum se vede de aici,
‎apune cam la două grade diferență ‎față de centrul maxilarelor.
‎Pare suficient de aproape cu ochiul liber.
‎Dar e greu de crezut că oamenii ‎care au conceput și creat
‎această movilă-efigie sofisticată, ‎care marchează momentele calendarului,
‎ar fi depus atâtea eforturi ‎fără să reușească chiar bine.
‎Eu cred că au făcut-o bine.
‎E legat de felul în care Pământul ‎se mută pe axă de-a lungul mileniilor.
‎Este un fenomen ‎cunoscut de mult astronomilor,
‎care îl numesc „oblicitatea eclipticii”.
‎În termeni mai simpli,
‎Pământul, după cum știm, ‎e înclinat pe axă,
‎dar acea înclinație ‎nu e fixă și constantă.
‎Se schimbă după un ciclu de 41.000 de ani.
‎Se schimbă cam ‎cu două grade și jumătate pe ciclu.
‎Se apleacă înainte și înapoi,
‎iar asta afectează poziția răsăritului ‎Soarelui la solstițiul de vară.
‎În loc să ne întrebăm de ce maxilarele
‎nu sunt perfect aliniate ‎cu apusul la solstițiul de vară,
‎dacă ne-am pune o altă întrebare?
‎Dacă luăm în calcul ‎această oblicitate a eclipticii, când
‎se aliniau perfect maxilarele deschise ‎cu Soarele la apus?
‎Se pare că n-a fost acum o mie de ani…
‎1.000 d.Hr.
‎…și nici măcar acum 2.300 de ani,
‎când arheologii insistă ‎că a fost construită Movila Șarpelui.
‎Gura șarpelui era centrată perfect ‎pe Soare
‎cam acum 12.800 de ani…
‎10.800 Î.HR.
‎…la finalul ultimei ere glaciare…
‎când culmea pe care era șarpele
‎ocupa un loc extraordinar de semnificativ.
‎La apogeul erei glaciare, ‎cam acum 20.000 de ani…
‎STRATUL DE GHEAȚĂ CORDILLERAN - AMERICA ‎DE NORD - STRATUL DE GHEAȚĂ LAURENTIDE
‎…America de Nord era acoperită ‎de o calotă glaciară adâncă de doi km.
‎Astăzi, Valea Movilei Șarpelui din Ohio ‎este o sălbăticie acoperită de pădure,
‎dar hai să n-o privim cum este acum.
‎S-o privim așa cum era ‎în ultima eră glaciară.
‎Această vale, ‎unde a fost construit marele șarpe,
‎marchează cel mai sudic punct în care ‎a ajuns stratul de gheață nord-american.
‎Stâncile de gheață uriașe care se ridicau ‎lângă această culme
‎ar fi arătat ca ceva dintr-un roman SF.
‎Oamenilor care au trăit atunci
‎probabil li s-a părut că era opera ‎unei puteri magice benigne.
‎Dar orice sărbătorire a opririi gheții ‎ar fi fost de scurtă durată,
‎deoarece cândva acum 12.800 de ani,
‎când șarpele era perfect aliniat ‎cu solstițiul de vară,
‎se întâmpla ceva de o importanță uriașă ‎pe toată planeta.
‎Ceva apocaliptic
‎numit „Dryas mai tânăr”.
‎Era o perioadă de schimbare climatică ‎radicală și creștere a nivelului mării.
‎Omenirea a supraviețuit, dar la limită.
‎Mi se pare captivant, prin prisma ‎alinierii la apusul de solstițiul de vară,
‎faptul că Movila Șarpelui servește ‎ca indicator, un marcaj al timpului,
‎care ne atrage atenția asupra cerului ‎de acum 12.800 de ani,
‎o vreme în care știm ‎că a existat un cataclism planetar
‎suficient de mare ‎să fi distrus o civilizație avansată.
‎Din nou, îmi amintesc de Göbekli Tepe,
‎unde figurile creaturilor gravate ‎în cea mai spectaculoasă coloană
‎par să reprezinte poziția stelelor ‎la solstițiul de vară,
‎în perioada Dryasului mai tânăr.
‎În opinia mea, nu e întâmplător ‎că alinierea șarpelui cu solstițiul
‎indică aceeași epocă a cataclismului.
‎Dar de ce un șarpe?
‎Sunt de mare însemnătate
‎numeroasele mituri ‎și tradiții nativ-americane
‎în care șerpii uriași sunt direct asociați ‎cu schimbări cataclismice ale Pământului.
‎Există o legendă antică a irochezilor,
‎al căror domeniu, la apogeul puterii lor, ‎se extindea adânc în Ohio.
‎Personajul negativ al legendei este ‎un șarpe cu coarne uriaș.
‎Acum multă vreme, ‎un sat a fost invadat de un mare șarpe
‎care trăia într-un lac apropiat.
‎Așa că marele spirit din cer a trimis ‎un mare erou să-l învingă.
‎Într-o bătălie crâncenă, ‎șarpele a fost lovit de fulgere,
‎zgomotul a zguduit Pământul, ‎iar explozia a fost așa puternică,
‎încât oamenii și-au acoperit ochii ‎și urechile și s-au ascuns de frică.
‎Până și constelațiile au fost strămutate ‎de pe cerul nopții
‎și s-au izbit de Pământ, cu o detunătură ‎puternică și o căldură arzătoare.
‎O stea a căzut în lac, ‎rănind șarpele cu coarne.
‎Zbătându-și coada în dureri, șarpele
‎a făcut valuri de 30 de metri
‎care s-au izbit de văi, ‎provocând inundații colosale.
‎Majoritatea tribului n-a supraviețuit, ‎dar șarpele a fost îndepărtat.
‎KARAHAN TEPE - TURCIA
‎Am văzut deja imagini ale șarpelui ‎în monumentele antice din toată lumea.
‎XOCHICALCO - MEXIC
‎Pe templele din Mexic,
‎dedicate lui Quetzalcoatl, ‎șarpele cu pene,
‎gravat în templul Ġgantija, din Malta,
‎și coborând din cer pe coloanele ‎de la Göbekli Tepe.
‎GÖBEKLI TEPE - TURCIA
‎Este un simbol puternic
‎găsit la situri, ‎care ne invită să privim către cer.
‎MAREA PIRAMIDĂ DIN CHOLULA - MEXIC
‎De ce?
‎Cred că legenda irochezilor conține ‎mai mult de un sâmbure de adevăr.
‎Poate că stelele
‎sau ceva ce seamănă cu stelele, ‎chiar a căzut pe Pământ.
‎Poate că au fost inundații mari ‎după aceea,
‎o parte din cataclismele ce au zguduit ‎Pământul în Dryas mai tânăr.
‎Dacă versiunea originală ‎a Movilei Șarpelui
‎a fost creată cândva la finalul ‎ultimei ere glaciare, așa cum cred eu,
‎atunci poate că intenționa ‎să transmită un mesaj viitorului,
‎chiar un avertisment legat de ceea ce ‎a cauzat evenimentele apocaliptice
‎acum circa 12.800 de ani,
‎un avertisment să privim spre cer, ‎urmărind stelele care cad de acolo.
‎La un sfert din drumul în jurul lumii,
‎există dovezi că și alte popoare antice ‎trăiau cu teama
‎unei astfel de amenințări de sus
‎și au luat măsuri să se protejeze,
‎adânc în inima regiunii Cappadocia, ‎în Turcia de astăzi,
‎care este următoarea mea destinație.
‎Subtitrarea: Iulia Rolle