EN NETFLIX-SERIE
Når kom menneskene til Amerika?
Om du gikk på skolen mellom omtrent 1960 og 2010,
er det sannsynlig at du fikk lære denne historien.
At under den siste istiden gikk grupper av jegere og sankere
over en landbro som forbandt Asia og Nord-Amerika,
der Beringstredet er nå.
Og at for omtrent 13 000 år siden, mens isen smeltet,
vandret de sørover til midten av USA.
Arkeologien var overbevist om at Amerika
ikke var bebodd av mennesker før for omtrent 13 000 år siden.
Dette var et dominant paradigme i studiet av oldtidens Amerika.
Men det var feil.
Den gamle tanken har blitt fullstendig motbevist
av oppdagelsen av mye eldre arkeologiske levninger.
Fossile menneskefotavtrykk har blitt funnet i ørkenen i New Mexico,
som dateres til 22 000 år siden, midten av forrige istid.
Og selv om de fortsatt bestrides,
har tegn på tidligere menneskelig tilstedeværelse
fra så mye som 130 000 år siden, nylig begynt å komme frem.
Det er på høy tid å revurdere hele tidslinjen
for menneskets historie i Amerika.
AMERIKAS GLEMTE SIVILISASJON
Lite gjenstår av oldtidens monumenter i Nord-Amerika.
Mer enn 90 prosent av strukturene som ble dokumentert i det 19. århundre,
er nå fullstendig borte,
og av de under ti prosentene som gjenstår,
er de fleste vandalisert og ødelagt.
Det er skremmende å forestille seg hvilke dyrebare hemmeligheter
som gikk tapt i kolonitidens landefeber,
og i den systematiske utslettingen av de innfødtes tro,
tradisjoner og monumenter som fulgte.
Stedene som gjenstår,
kan være viktige for å bevise muligheten for en glemt sivilisasjon.
Steder som dette, kjent som Poverty Point.
Det får sitt litt uvanlige navn
fra plantasjen som var her før…
ARKANSAS - LOUISIANA - BAYOU MACON-ELVEN
MISSISSIPPI-ELVEN - VICKSBURG MISSISSIPPI - JACKSON
…bare 25 kilometer vest
for Mississippi-elven i nordøstre Louisiana.
Lenge trodde man dette bare var en billedskjønn ås
som steg opp fra jordbruksområdene.
Men det er ikke bare en ås.
Arkeologer protesterer ikke lenger på
at det er en enorm menneskeskapt struktur,
i dag kjent ganske enkelt som haug A.
Da det ble oppdaget at området
var fullt av leireartefakter og menneskefigurer…
…skjønte arkeologene at haug A er en del av et mye større oldtidskompleks.
Å klatre opp på haug A er verdt innsatsen.
Du får et perspektiv her som du ikke får på bakkenivå.
Det jeg øyeblikkelig legger merke til, er hvor flatt området er.
Om du fjerner trærne, noe jeg tror oldtidsmenneskene gjorde,
har du en helt flat horisont 360 grader rundt deg.
Men dette er ikke et slags forsvarsbygg. Så hva er det?
Selv ovenfra er det vanskelig å se hele bildet.
Men vi har en god formening om hvordan det så ut opprinnelig.
Og det ligner ikke noe annet fra oldtidsverdenen.
Haug A var sannsynligvis så høy som 30 meter opprinnelig,
og var ankeret i et område på 17 hektar.
Med seks konsentriske kammer,
som alle kanskje var så høye som 1,8 meter og flate på toppen,
noe som skapte en halvsirkel med en diameter på én kilometer,
brutt av en rekke midtganger,
som et slags amfiteater.
Og spredt i nærheten er ikke mindre enn seks enorme menneskeskapte hauger
som ganske enkelt er merket "A" til "F" av arkeologene.
Poverty Point er et av de største
og mest komplekse oldtidsstedene i Nord-Amerika.
De eldste delene dateres til 3700 år siden…
1700 F.KR
…lenge før byggmesterne drev jordbruk eller hadde husdyr.
Og oldtidsamerikanerne på Poverty Point
tilbrakte så de neste 600 årene
med å utvikle og forbedre stedet.
Hvorfor?
Ingen overlevende papirer eller tradisjoner
kan si oss hensikten med Poverty Point,
så arkeologene må gjette.
Utgravingssjef og historiker Mark Brink jr.
er den første til å innrømme at gjengs arkeologi
ikke har kunnet bekrefte mye om dette mystiske stedet.
Fortell meg alt du vet om stedet.
UTGRAVINGSSJEF
Haug A er diger,
den største haugen som ble laget på den vestlige halvkula på den tiden,
og det viser at Poverty Point sto i sentrum for noe virkelig stort.
Det antyder et sterkt motiv bak det.
Hva tror du det motivet kan ha vært?
Vi vet ærlig talt ikke.
Det var et seremonisenter for et eller annet, men vi vet ikke enda.
-Kan vi legge til "enda"? -Ja.
Vi har en formening
om hvorfor det ble bygget her og ikke et annet sted.
Det har å gjøre med et enda eldre sted rundt tre kilometer sørover.
Sørover for Poverty Point…
BATH I STORBRITANNIA 6. APRIL 2019
…kommer vi til Lower Jackson Mound.
Og de tre hovedhaugene i Poverty Point
stemmer presis med nord-sør-aksen til Lower Jackson Mound.
JERNBANE - HAUG B - HAUG A - HAUG E MOTLEY-HAUGEN - LOUISIANA
ANCIENT MOUNDS-STIEN
Lower Jackson Mound er mye eldre enn Poverty Point.
Den er fra rundt 3500 f.Kr., altså 5500 år gammel.
Men byggmesterne bak Poverty Point var ikke bare klar over den,
men brukte det til anker.
Oldtidens byggmestere forsto åpenbart geografi
og kunne orientere strukturer mot det sanne nord.
Men det er noe annet her ved Poverty Point
som arkeologer ikke liker å erkjenne,
lagt ned i den unike geometrien.
Den flate horisonten overalt rundt gjør at du kan observere
solens og månens og stjernenes gang.
Dette er et sted for astronomer.
Få vet dette i dag. Hvorfor skal vi det?
Vi lever i lysforurensing.
Vi ser knapt himmelen,
men om et oldtidsmenneske studerte himmelen,
ville han lagt merke til fenomenet.
Solen har stoppepunkter på horisonten.
Vi kaller dem solverv.
Solen står stille ved sommersolverv,
blir omtrent på samme sted i to-tre dager,
og så begynner den å flytte seg tilbake som en pendel langs horisonten.
Det samme med vintersolverv.
Arkeoastronom William Romain oppdaget at disse viktige datoene,
solvervene, som er henholdsvis den lengste og den korteste dagen i året,
var markert på Poverty Point
av et dyktig designet system.
Om du står på østkanten av det ovale området,
i hjertet av plassen,
går solen ned på sommersolverv nøyaktig på linje med haug B,
den eldste haugen.
Og fra samme sted
faller solnedgangen ved vintersolverv direkte bak haug E.
Gå til vestkanten av samme indre oval,
og du ser at sommersolverv-solen står opp direkte over haug C…
…mens vintersolverv-solen står opp direkte over haug D.
Og om du ser vestover gjennom sentrum av plassen,
når det er enten vår- eller høstjevndøgn,
later solen til å rulle ned nordsiden av haug A
før den synker ned under horisonten.
Poverty Point kan ha mer interessante strukturer
som følger endringer på himmelen.
I ett hjørne av området
fant arkeologer en stor sirkel med hull
som er markert i dag av hvite stolper.
Vi vet ikke hvor høye de opprinnelige stolpene i hullene var,
men det overordnede konseptet og designet
minner meg om forhistoriske Woodhenge i nærheten av Stonehenge i England.
WOODHENGE I STORBRITANNIA
Det unike ved Poverty Point er hvor mange sirkler som er der.
Hvor mange slike sirkler er det?
Det er trolig minst 40.
Størrelse? Over…
Noen av dem er ganske små, kanskje 20 meter i diameter.
Noen er større, 60 meter eller mer i diameter,
men datoene varierer veldig.
De ble laget i løpet av hundrevis av år,
av flere generasjoner oldtidsamerikanere
som hele tiden endret posisjonen og størrelsen.
Jeg minnes om Malta, der megalittbyggmesterne
endret orienteringen til templene…
…etter stjernen Sirius, med Ġgantija som høydepunkt.
Og om Göbekli Tepe i Tyrkia
der oldtidsmenneskene bygget flere templer
over en periode på rundt tusen år…
…også, mener jeg, for å følge stjernenes bevegelser.
Dette er digre prosjekter,
med strukturer som bygges på nytt…
…og tilpasses over generasjoner.
Kan stolpesirklene på Poverty Point
også ha blitt laget for å følge noe på himmelen?
Sofistikert kunnskap, sann vitenskap
vises av geometrien og astronomien på stedet.
Men gjengse arkeologer er motvillige
til å erkjenne noen slags astronomi i tresirklene på Poverty Point.
Jeg tror ikke det gir mening her.
Hvorfor skulle folkene som bodde her og laget dette stedet,
ikke ha vært interessert i himmelen?
Sier ikke at de ikke var det.
Det var de sikkert.
Hva tror du sirklene ble brukt til?
Vi vet ikke enda
om de ble brukt av astronomiske grunner.
Nei.
Oldtidskulturer var fiksert på himmelen.
Tanken i seg selv bestrides ikke,
men arkeologien anser det som irrelevant.
Jeg tror grunnen delvis er
at de fleste arkeologer ikke forstår astronomi.
Det er ikke det de har lært,
og de ser på det som en inntrenger
på deres domene.
Jeg hevder ikke at Poverty Point ble laget
av den tapte avanserte sivilisasjonen jeg leter etter.
Men jeg er interessert i opprinnelsen
av den sofistikerte astronomien og geometrien
som ble brukt her.
Det finnes bevis på at avansert arkitektonisk
jordmåling og astronomisk kunnskap ble arvet fra tidligere tider,
men fra hvem og hvor mye tidligere?
Jeg sier ikke at oldtidsamerikanerne her
ikke kunne oppdage og innlemme
slike astronomiske observasjoner selv.
Stikk motsatt.
Vi er forbi det punktet
der vi ser på uramerikanske kulturer
som bare jegere og sankere.
De var mye mer kompliserte og mye mer sofistikerte.
Og visjonen deres av jordens plass i kosmos,
som uttrykkes av orienteringen på Poverty Point,
er den samme visjonen
som vi har sett på andre oldtidssteder…
DEN STORE PYRAMIDEN I CHOLULA
…med samme fokus
på den hellige forbindelsen mellom himmel og jord.
STONEHENGE I STORBRITANNIA
Poverty Point er bare ett av 800 haugbyggersteder
som har overlevd i delstaten Louisiana.
CAHOKIA-HAUGEN I ILLINOIS
Mens i Nord-Amerika som helhet,
av en anslått originaltotal på én million hauger…
ETOWAH URFOLKSHAUGER
…gjenstår rundt 100 000.
BILDEHAUGENE I IOWA
Det mest spektakulære eksempelet på en haug
som viser den hellige forbindelsen mellom himmel og jord,
ligger rundt 100 mil nordøst for Poverty Point, i Ohio.
Her finnes kanskje nøkkelen til å forstå hva som skjedde
med den tapte sivilisasjonen jeg har lett etter.
Oppå en tykt beskoget åskam
ligger et fantastisk eksempel på en bildehaug.
En diger haug formet som en levende skapning.
I dette tilfellet en 400 meter lang slange.
Den kalles Serpent Mound.
Fra den sammenkveilede halen
har den sju svinger i kroppen frem til hodet,
der en gapende kjeve later til å sluke en annen oval jordhaug.
Selv fra luften er det vanskelig å se alle detaljene.
Men tar man høyde for nye oppdagelser om byggverket,
og fjerner trærne,
kan vi avsløre hvordan den så ut i storhetstiden.
Serpent Mound strekker seg mer enn 400 meter
fra kjeven i nordvest
til halen i det sørvestlige hjørnet på åsen.
Opprinnelig var det en steinsirkel ved hodet,
uten noe kjent formål.
Og like bak hodet er det to dekorative forlengelser,
også uten kjent formål.
Serpent Mound er en utrolig, elegant struktur,
som skaper undring hos de besøkende.
Det er tydelig et eldgammelt og mystisk sted.
Men hvem bygget den store slangen, og hvorfor?
Skiltet på stedet sier deg at det ble bygget rundt år 1000,
av et urfolk som kalles Fort Ancient-kulturen.
Men skiltet, som så mange slike historiske markører, tar feil.
Sannheten er at ingen egentlig vet hvor gammel Serpent Mound er.
Dateringen år 1000
var basert på bare to av de organiske prøvene
som ble tatt fra deler av haugene som kan ha blitt rekonstruert,
for enda en arkeologisk undersøkelse fant prøver fra bunnen av slangen
som går tilbake til 321 f.Kr.
Beviset på at Serpent Mound
ble restaurert, er veldig tydelig.
Jeg tror restaureringen går langt tilbake til fortiden.
Det er bare ett problem med å undersøke teorien min.
Administratorene til Serpent Mound har besluttet å gi meg et forbud.
Vi har gjort flere forsøk på å få tillatelse til å filme her,
men de har nektet.
På det jeg mener er ideologisk, og heller personlig grunnlag.
La meg lese fra e-posten.
"Vår rolle er å sikre
Serpent Mounds integritet og bevaring,
både fysisk
og i sin historiske tolkning.
Fordi programlederen til serien, Graham Hancock,
foreslår en teori og en historie som ikke går overens
med det vi vet er sant om Serpent Mound,
er søknaden avslått."
Det korrekte ordet for dette såkalte oppdraget for å beskytte tolkningen,
er selvsagt "sensur".
Og hva er vel en mer effektiv måte
for arkeologer å sensurere og begrense og knuse motstridende synspunkter
enn å nekte tilgang til arkeologiske steder?
ER GRAHAM HANCOCK GAL?
Det er absolutt ikke første gang det har skjedd.
Det er dessverre systematisk og konsekvent atferd
blant arkeologer.
De praktiserer sensur.
De praktiserer sensur ved å latterliggjøre og fornærme alternative ideer.
Hva er det egentlig ved teorien min
som er så frastøtende?
Det er ganske enkelt at jeg våger å antyde
at ideen bak designet på Serpent Mound
går mye lenger tilbake enn 300 f.Kr,
mer enn 10 000 år tidligere, til slutten av forrige istid.
Og for meg ligger beviset på dette i et av de mest slående trekkene,
et som gjengse arkeologer ikke liker å erkjenne.
For det involverer nok en gang himmelen.
Om du flyr over Serpent Mound ved sommersolverv, rundt 21. juni,
legger du øyeblikkelig merke til at kjeven til slangen
passer nesten perfekt med punktet der solen går ned.
Dette er det som skjer ved solnedgangen på sommersolverv.
BATH I STORBRITANNIA 6. APRIL 2019
Du ser hodet til slangen. Det later til å lete etter solen,
og mens solen går ned, ser du det tydeligere,
det vakre samspillet mellom himmel og jord,
og det majestetiske ved stedet er overveldende.
Det er innlysende for alle i dag
at det er dette hodet til slangen peker mot.
Men den ideen ble ignorert og avvist av arkeologien i lang tid.
Organisasjonen som driver stedet,
har tillatt en stor mengde trær å vokse rundt slangehodet.
Jeg tror de mener at det gir skygge til turistene.
Men det det gjør, er å begrense det store inntrykket
ved å se slangehodet peke direkte på solnedgangen.
Jeff Wilson, som eier mye av eiendommen ved siden av jordhaugen,
er leder for den uavhengige gruppen The Friends of Serpent Mound,
som engasjerer seg i å bevare og fremme dette og andre urfolkssteder.
Serpent Mound er åpenbart viktig for deg.
Ja, det er veldig personlig.
Det er et av de mest åndelige stedene jeg har besøkt.
SERPENT MOUND-HISTORIKER
Det er et hellig sted.
Når du møter på det,
går du din vei og føler deg forandret av opplevelsen av å komme hit.
Det er det mest fantastiske arkeoastronomiske stedet i Nord-Amerika,
-uten unntak. -Ja.
Det som står for dette, er den nylige bekreftelsen av at haugbyggerne
brukte en hel rekke forbindelser mellom himmel og jord
i designet på Serpent Mound.
Sentrum av den andre svingen bak hodet
peker øst til der solen står opp ved sommersolverv,
og sentrum av den neste svingen
har soloppgangen ved vår- og høstjevndøgn som mål,
når natt og dag er like lange.
Mens sentrum av den siste svingen
tar sikte mot dit solen står opp ved vintersolverv,
årets korteste dag.
Og den kveilede halen,
om du trekker en rett linje fra midten
gjennom leddet i slangekjeven,
ser du at den er orientert etter det sanne astronomiske nord.
Å bygge og finne ut av
hvor de astronomiske punktene som er brukt i designet, er,
-er et fantastisk genialt arbeid… -Det er genialt.
…av de forhistoriske urfolkene.
Ja. Og den genialiteten er det lett å overse.
Tar arkeologien astronomien her på alvor?
Tar nok arkeologer det på alvor?
Jeg tror ikke det.
Det er få som engang følger med, eller vurderer det.
Det er som om gjengse arkeologer vil vi skal tro
at alle disse astronomiske orienteringene skjer tilfeldig.
Jeg synes det er rimelig å si at det fantes mennesker i oldtidens Amerika
med avanserte ferdigheter innen landmåling, geometri og astronomi,
og de bruker ferdighetene til å lage enorme monumenter,
som for det meste har gått tapt.
Disse presise solorienteringene som brukes i så stor målestokk,
representerer en stor bragd for jeger-sankerne
som levde i år 300 f.Kr.
Men det finnes bevis som antyder at åsen der Serpent Mound ligger,
ble sett på som hellig i mange tusen år før det.
Hver eneste kultur som har eksistert her,
tilbake til den forrige istiden, etterlot seg kulturelle levninger på Serpent Mound.
Denne kontinuerlige tilstedeværelsen av mennesker
tyder for meg på at stedet har vært hellig i lang tid.
Ja.
Jeg synes det burde tas hensyn til
i den arkeologiske fortellingen.
Det bør være med i historien om haugen.
Ja.
Arkeologer har tatt feil før, og kan ta feil igjen.
Det er innlysende at opprinnelsen til Serpent Mound er komplisert.
Hva om 321 f.Kr ikke er året da Serpent Mound ble bygget,
men rekonstruert nok en gang?
La oss ikke glemme at det er en slange,
og at slanger er kjent for evnen til å skifte ham.
Det er mulighet som faktisk antydes av Serpent Mounds unike plassering.
Den er ikke helt perfekt.
Ser man sommersolverv-solen fra Serpent Mound i dag,
går den faktisk ned rundt to grader fra midten av kjevene.
Det virker nær nok for det nakne øye.
Men det er vanskelig å tro at de som fant på og lagde
denne sofistikerte haugen, som fulgte med på alle disse kalenderøyeblikkene,
ville gjøre seg så mye bry, men ikke få det helt til.
Jeg tror de fikk det til.
Alt har å gjøre med måten jorden beveger seg langs sin egen akse.
Det er et fenomen astronomer lenge har kjent til,
og de kaller det ekliptikkhelningen.
For å si det enkelt:
Jorden, som vi vet, heller på sin akse,
men helningen er ikke konstant.
Den endrer seg over en syklus på 41 000 år.
Den endrer seg omtrent 2,5 grader i løpet av syklusen.
Den gynger frem og tilbake,
og det påvirker soloppgangens posisjon ved sommersolverv.
Istedenfor å spørre hvorfor kjeven
ikke er perfekt orientert etter solnedgangen ved sommersolverv,
hva om vi stiller et annet spørsmål?
Når, om man tar høyde for ekliptikkhelningen,
passet den åpne kjeven og solnedgangen perfekt med hverandre?
Det var ikke for 1000 år siden.
1000 F.KR
…eller engang for 2300 år siden,
når arkeologer insisterer på at Serpent Mound ble bygget.
Slangemunnen var perfekt orientert etter solen
for rundt 12 800 år siden…
10 800 F.KR
…på slutten av forrige istid…
da åskammen der slangen ble bygget,
selv hadde en utrolig betydningsfull plass.
På høyden av istiden, for rundt 20 000 år siden…
STILLEHAVET - CORDILLERA-ISKAPPEN NORD-AMERIKA - LAURENTIDE-ISKAPPEN
…var mye av Nord-Amerika dekket av en iskappe, over halvannen kilometer dyp.
I dag er Ohios Serpent Mound Valley en skogskledd villmark,
men la oss ikke se på den sånn den er nå.
La oss se på den som den var under forrige istid.
Denne dalen, der kjempeslangen ble bygget,
markerer faktisk det sørligste punktet den nordamerikanske iskappen nådde.
De digre isklippene som steg opp ved denne kammen,
må ha sett ut som noe fra en fantasy-roman.
For de som levde i denne perioden,
må det ha virket som om godartede magiske krefter var i sving.
Men en feiring av isens oppstopping må ha vært kortlivet,
for en gang for rundt 12 800 år siden,
da slangen var perfekt orientert etter sommersolvervet,
skjedde det noe stort på hele planeten.
Noe apokalyptisk
som kalles yngre dryas.
Det var en periode med radikale klimaendringer og stigende havnivåer.
Menneskeheten overlevde, men bare så vidt.
Det er fascinerende at orienteringen mot sommersolvervets solnedgang
gjorde Serpent Mound til et skilt, et datostempel,
som gjør oss oppmerksomme på himmelen for 12 800 år siden,
da vi vet det skjedde en global katastrofe
stor nok til å ha utslettet en avansert sivilisasjon.
Igjen minnes jeg om Göbekli Tepe,
der skapninger som er hugget inn i en spektakulær søyle,
later til å vise posisjonen til stjernene ved sommersolverv
under yngre dryas.
Etter min mening er det ikke tilfeldig at slangens orientering under solvervet
også forteller om den samme katastrofale epoken.
Men hvorfor en slange?
Jeg tror det er svært relevant
at flere amerikanske urfolksmyter og tradisjoner
forbinder kjempeslanger med katastrofale endringer på jorden.
Det finnes en oldtidslegende om irokeserne.
På høyden av makten sin strakk deres domene seg dypt inn i Ohio.
Skurken i legenden er en diger slange med horn.
For lenge siden ble en landsby plaget av en stor slange
som bodde i en innsjø i nærheten.
Så den store ånden i himmelen sendte en helt for å beseire ham.
I en brutal kamp traff lynet slangen.
Lyden rystet jorden, og lysglimtene var så sterke
at folk skjermet øynene, dekket til ørene og gjemte seg i frykt.
Selve stjernebildene løsnet fra nattehimmelen
og falt ned på jorden med et enormt smell og stekende varme.
Én stjerne falt i innsjøen og såret slangen.
Da den store slangen slo med halen i smerte,
sendte den 30 meter høye bølger
gjennom dalene i en rekke enorme oversvømmelser.
Mesteparten av stammen overlevde ikke, men slangen ble drevet bort.
KARAHAN TEPE I TYRKIA
Vi har allerede sett slike slangebilder i oldtidsmonumenter over hele verden.
I templene i Mexico
som er tilegnet Quetzalcóatl, den fjærkledde slangen
i tempelet Ġgantija på Malta,
og som faller fra himmelen på søylene i Göbekli Tepe.
GÖBEKLI TEPE I TYRKIA
Det er et sterkt symbol
på steder som ber oss se mot himmelen.
DEN STORE PYRAMIDEN I CHOLULA
Hvorfor?
Jeg tror irokeser-legenden har mer enn bare en kjerne av sannhet.
Kanskje stjernene,
eller noe som ligner stjerner, falt ned på jorden.
Kanskje det kom store oversvømmelser etterpå,
en del av katastrofene som rystet jorden under yngre dryas.
Om den opprinnelige Serpent Mound
ble laget et sted rundt slutten av forrige istid, slik jeg tror,
skulle kanskje den gi en melding til fremtiden,
en advarsel om hva som forårsaket den apokalyptiske hendelsesrekken
for rundt 12 800 år siden,
en advarsel om å se mot himmelen etter fallende stjerner.
En kvart jordklode unna
finnes det bevis på at andre oldtidsmennesker også levde i frykt
for en slik trussel ovenfra
og prøvde å beskytte seg,
dypt i hjertet av Kappadocia i det moderne Tyrkia,
som er dit jeg skal nå.
Tekst: Heidi Rabbevåg