EN NETFLIX-SERIE
Elektricitet er fantastisk for os.
Mennesket lever nu døgnet rundt.
Men vores lyshimmel afskærer os
fra et af de mest fantastiske aspekter ved at leve på denne planet:
Nattehimlen.
For vores forfædre
var en af Jordens bedste forestillinger at kigge på stjerner.
Det var den mest underholdende måde at få den lange, mørke nat til at gå.
De må have kendt til alle sving på Mælkevejen,
alle lysende stjerneklynger og enhver komet, der stryger over himlen.
Det er nok derfor, at ligegyldigt hvor vi kigger hen i den urgamle verden,
finder vi enorme strukturer, der henleder vores opmærksomhed på himlen.
Men hvad nu, hvis de gør mere end det?
Urgamle pyramider og templer verden over
forbinder himmel med jord ved at afstemme dem præcist med sol, måne og stjerner.
Hvorfor byggede man dem så omhyggeligt og i så store udgaver?
Har de prøvet at fortælle os noget?
Måske har de villet advare os om, at vi altid skal holde godt øje med himlen.
VISMÆNDENES MINDESMÆRKE
Jeg er i Tyrkiet, hvor jeg er på vej mod en afsides bakketop.
Den er godt 40 kilometer fra grænsen til Syrien.
I dag er det en urohærget del af verden,
men det er et væsentligt område, når man kigger på menneskets historie.
DET SORTE HAV - TYRKIET
I det sydøstlige Tyrkiet, ikke langt fra nutidens Sanliurfa,
skete der noget utroligt mod slutningen af den seneste istid.
10.000 ÅR F.V.T.
Vores jæger-samler-forfædre fra stenalderen
opdagede pludselig landbrug og begyndte at lave bebyggelser.
MESOPOTAMIEN
Det skete i det område, der senere blev kaldt Den frugtbare halvmåne,
som strakte sig mod syd til den Persiske Golf.
4.000 ÅR F.V.T.
For omkring 6.000 år siden skulle området ved navn Mesopotamien,
blive arnested for det, man i mange år mente
måtte være verdens første civilisation: Sumererne.
SUMER
Den opfattelse af historien skriger dog på at blive skrevet om nu.
Da man undersøgte en landmands mark 1994,
opdagede arkæologer nogle sære udhuggede sten, der stak frem fra jorden.
Nogle af dem var enorme.
De efterfølgende udgravninger førte til en række fantastiske opdagelser.
Denne nyere arkæologisk udgravning gør,
at vi må droppe alle forudfattede meninger om vores forfædre fra stenalderen.
De var langt fra teknologisk primitive.
De bedrifter, vi finder her, beviser,
at de havde evner, vi ikke troede,
og som var foran de næstkommende
civilisationer, som man måtte forvente var mere avancerede.
Under den moderne skærm, der er bygget for at beskytte mod elementerne,
finder vi Göbekli Tepe.
Hvis man ser på det, vi har lært om forhistorien,
så burde den ikke eksistere.
Arkæologer accepterer, at den er 11.600 år gammel.
9.600 ÅR F.V.T.
Det gør det til Jordens ældste større konstruktion.
Det er en sofistikeret og avanceret konstruktion i kampesten,
som er godt 7.000 år ældre end Stonehenge…
…og 7.000 år ældre end pyramiderne i Giza.
Pludselig bliver tanken om, at der ikke fandtes nogen kultur,
der var i stand til netop det for 12.000 år siden,
skudt i sænk.
Stedet er ældre end hjulet
og domesticeringen af hesten.
Den blev bygget i en tid, da Jorden var på vej ud af den seneste istid.
Man troede, at de lokale var
usofistikerede jæger-samlere, der boede i jordhytter.
Men hvis de ikke var avancerede nok
til at designe og bygge dette vidunder i kampesten,
hvem gjorde det så og hvorfor?
Hvad er det for et sted?
Ved første øjekast kan det synes forvirrende,
men ser vi nærmere på det og stykker det sammen,
får vi en idé om,
hvor ambitiøs og overdådig den må have været i sin storhedstid.
Den ligger på siden af en bakke
med kun få spor efter nogen som helst bosættelser.
Der er fire runde indelukker med samme udseende.
I midten af hver af dem
står der et par kæmpestore T-formede kampesten,
der vejer op imod ti tons.
De er anbragt på et slebet stengulv.
Det er to gigantiske figurer.
Nogle har fået udhugget arme og ben i stenene
samt hoveder på skrå.
De omkranses af mindre T-formede søjler.
Flere af dem er udsmykket minutiøst.
De er alle forbundet af omringende stenvægge og passager.
Hvordan de her massive stenblokke blev løftet og anbragt…
…ved ingen.
Det, der undrer alle, der kommer her,
ligesom det undrede de arkæologer, der stod for udgravningen,
er de imponerende udhugning.
Overalt i Göbekli Tepe finder man symboler på dyr.
Det ligner Noahs Ark i sten.
Dyrene, der er afbildet i Göbekli Tepe, er arrangeret og stiliseret påfaldende.
Som om formålet nærmere er symbolsk end realistisk.
Der er også noget andet, der er usædvanligt ved strukturen i kampesten.
Da arkæologer kulstofdaterede dem,
opdagede man, at de fire indelukker ikke er fra samme tid.
Indelukke D er fra omkring 11.600 år siden…
D: 9.600 F.V.T.
…men den yngste, indelukke A, blev bygget for omkring 10.500 år siden.
A: 8.500 ÅR F.V.T.
I stedet for at opdatere den eksisterende bygning,
blev folkene ved med at bygge nye indelukker
over en periode på 1.100 år.
De justerede retningen en smule hver gang.
Endnu mere spændende er det,
at det ældste og oprindelige indelukke, D,
også er det største af dem.
Det er også det, der er udsmykket mest omhyggeligt.
En jæger-samler
vågner ikke en morgen og tænker: "Jeg bygger lige
det største sted i kampesten, som verden får at se."
Normalt bliver vi bedre til ting, som vi øver os på.
Det gør de her mænd fra stenbruddet.
De hugger stadig sten i området ved bjergene nær Göbekli Tepe i dag.
Vi antager, at urgamle kulturer var på samme måde.
De er blevet bedre med tiden.
Men Göbekli Tepe og især indelukke D
synes at vende den forestilling på hovedet.
Hvordan et jæger-samler-samfund fra stenalderen
være så dygtige
til at bygge med kampesten i første forsøg?
Det er tid til at overveje muligheden for at de store indelukker i kampesten
ikke er en mirakuløs opfindelse, der skete fra den ene dag til den anden,
men i stedet en arv
fra en fremmelig civilisation, der er gået tabt i forhistorien.
Det er en tanke,
som mainstream-arkæologer nærmest finder provokerende.
Akademiske forskere er låst fast i en bestemt tankegang,
der siger, at under istiden
var hele verdens befolkning jæger-samlere.
Alligevel viser det sig, at de, der har bygget Göbekli Tepe,
var langt mere ambitiøse end den almindelige jæger-samler.
En geofysisk undersøgelse fra 2003, der brugte gennemtrængende radar,
opdagede 20 stenindelukker inde i bakken
og over 200 søjler.
De fleste er ikke blevet udgravet.
Det er et kæmpe kompleks i kampesten, der er spredt over ni hektar.
Det er over 12 fodboldbaner.
Det er et enormt område.
Man vågner ikke bare en morgen uden de fornødne evner,
uden den fornødne erfaring, uden tidligere at have arbejdet med sten
og skaber Göbekli Tepe.
Der går en lang historie forud, og den historie mangler vi.
Det indikerer, at der er tale om en civilisation, der er gået tabt.
De har overleveret teknologi,
deres evner, deres viden til jæger-samlere.
Göbekli Tepe er ikke det eneste kompleks fra slutningen af den seneste istid,
man har opdaget for nylig.
Tyrkiske arkæologer begyndte en ny udgravning i 2019
godt en times kørsel mod øst. Udgravningen hedder Karahan Tepe…
…hvor de afslørede noget uventet.
Tyrkiet har ikke tilladt udefrakommende at optage på området.
Ikke før nu.
Hovedarkæologen, professor Necmi Karul,
mener, at dette område er fra omtrent samme tid som Göbekli Tepe
og måske endda ældre.
Det er dog ret anderledes.
Hovedkammeret har T-formede søjler og kampesten,
men den ene kant er udhugget af grundfjeldet,
og det er stort nok til at huse mange mennesker.
Hvad var bygningens formål?
Har du nogen idéer om det?
Vi kan tolke det som et podium, hvor folk sidder…
-Ja. -…og hvor folk mødes,
-da det er en stor bygning. -Ja.
Karahan Tepe synes at være skabt til rituelle forsamlinger.
Billedhuggerarbejdet på væggene
er ikke lige så flot udført som i Göbekli Tepe.
Der er dog figurer i kåber.
Er det mon de rigtige arkitekter bag området?
-Vis vej, professor. -Okay.
Professor Karul fører mig ind i et spændende sidekammer,
der er otte gange seks meter og to meter dybt.
Her er ti søjler, der ligner fallosser,
som er bevidst og dygtigt hugget direkte ud af grundfjeldet.
Der er en 11. søjle, der alene står på den bedste plads.
Der er også hugget en snoet kanal i bjerget,
så man kunne hælde en form for væske ind i kammeret.
Vand eller måske blod.
Et respektindgydende og mystisk udhugget hoved hersker over kammeret.
Figurens nakke minder lidt om en slanges.
Den skyder frem fra bjerget og skuer ud over søjlerne,
som står i indelukket.
Der er noget snoet og måske også noget ildevarslende ved figuren.
Det er et stærkt ansigt.
Det er et menneskehoved.
Hugget ud i grundfjeldet.
Det kigger mod indgangen.
Ja, øjnene kigger dén vej.
Imponerende.
-Det ligner et slangehoved. -Ja.
-Det opfører sig som en slange. -Ja.
En slange med et menneskehoved.
Måske.
Det er en unik opdagelse.
-Det er fantastisk. -Ja.
I indelukket får man en følelse af frygt eller rædsel.
Det her er ikke videnskab.
Det er bare min følelsesmæssige reaktion på det, jeg så.
Jeg kan dog ikke slippe tanken om, at frygt og rædsel
var en del af arbejdet med at skabe den.
Måske udtrykker den noget, som vi har brug for at vide om vores fortid.
Måske er der en grund til frygten.
På samme måde som med Göbekli Tepe bekræfter professoren,
at der ikke er spor efter landbrug.
Dem, der byggede komplekset, var uden tvivl stadig jæger-samlere.
Normalt siger man, at landbrug kom først,
for så kunne folk bosætte sig og skabe disse områder.
Men du siger, at bosættelserne kom først, hvis jeg forstår dig ret.
Det gjorde de.
-De er jæger-samlere. -Ja.
Derefter begyndte de at skabe et andet liv.
De ændrede bygningerne.
-De ændrede teknologien og så videre. -Ja.
Det var en slags idérevolution.
Vi kan godt kalde det en revolution.
Det her kaster altså nyt lys på menneskets historie.
Kun to kamre er blevet udgravet i Karahan Tepe indtil videre.
Radar, der gennemtrænger jorden, har dog afsløret mindst 20 kamre til.
De er ikke blevet udforsket.
Både Göbekli Tepe
og stedet her er fra slutningen af den seneste istid,
umiddelbart inden folk begyndte på landbrug og dyrehold.
Der var intet landbrug ved Göbekli Tepe, da det blev bygget,
men lige da det blev bygget for 11.600 år siden ved et sært tilfælde,
dukkede landbrug op overalt i området.
IRAK - MESOPOTAMIEN - IRAN
Det er i mine øjne ret åbenlyst, hvad beviserne indikerer.
Der er viden, der bliver overbragt.
Folk, der allerede kendte til at lave kampesten
og bygge store områder med kampesten, ankom til Göbekli Tepe.
De havde allerede viden inden for landbrug,
og de brugte konstruktionerne til at mobilisere et lokalt samfund,
til at organisere dem og til at introducere dem for landbrug.
Ifølge det gamle Mesopotamiens sagn
er det præcis det, der skete.
Blandt antikkens mange myter om oversvømmelser og syndfloder
er Mesopotamiens tradition for oversvømmelser særligt spændende.
I sagnet hører vi om en lille gruppe vise mænd.
De hedder Apkalluerne og lærte folkene i området civilisationens kunst.
I begyndelsen, før vores historie blev nedfældet,
skabte guderne mennesket som forvalter af land og dyr.
De første mennesker var dog for dovne og for uregerlige til arbejdet.
Og de formerede sig som rotter.
Guderne sendte derfor en stor oversvømmelse
for at viske tavlen ren og starte menneskeheden forfra.
De sendte også syv vise mænd, der gik under navnet Apkalluerne.
De afbildes normalt med store skæg og flagrende kåber.
De skulle undervise overlevende.
Deres leder hed Uannas. Han skulle være kommet fra havet
og afbildes normalt som halvt menneske og halvt fisk.
Han gik blandt folket
og lærte dem om landbrug, arkitektur og stjernerne.
Man tænker hurtigt, at det er en liste,
der inkluderer en masse af de fremskridt, der skulle være opfundet ved Göbekli Tepe.
Uannas er endnu et eksempel på en af civilisationens helte.
En læremester, der pludselig ankommer, ofte fra havet,
efter en enorm syndflod.
Det er ligesom Quetzalcoatl i Mexico
eller Osiris, som ifølge legenden rejste via båd
for at lære mennesket civilisationens skikke.
Det er ikke kun deres historier, der er ens på tværs af urgamle kulturer.
ASSYRERNE
Afbildningerne i den urgamle kunst har også en slående lighed…
TOLTEKERNE
…helt ned til kåber og håndtasker.
MAYAERNE
OLMEKERNE
Jeg tror, at det er sande begivenheder.
Nogle gange er der måske smurt tykt på
med symbolik og narrativer, der distraherer os,
men vi er grundlæggende nødt til at tro på dem.
Göbekli Tepes runde indelukker af stenvægge, der åbner mod himlen,
minder mig også lidt om Ġgantija og Maltas andre templer.
Er det mon muligt, at de deler inspirationskilde?
Lenie Reedijk viste mig i Malta,
hvordan de skiftende afstemninger i de urgamle templer i kampesten
fulgte en enkelt stjernes skiftende tilsynekomst, nemlig Sirius'.
Det var over tusindvis af år.
Vi støder utroligt nok på det samme fænomen ved Göbekli Tepe.
De midterste søjler i de tre ældste indelukker
synes også at have Sirius som mål.
Ved slutningen af seneste istid har deres skiftende retning
fulgt stjernernes forskellige fremkomst på himlen.
I mine øjne er dette fælles fokus på Sirius
endnu et vink om, at de urgamle folk, der byggede i Malta og i Tyrkiet,
havde adgang til en pulje fælles viden
om astronomi og konstruktioner i kampesten.
Kunne man forestille sig, at de store byggeprojekter begge steder
blev ledet af overlevende fra en mere avanceret kultur,
der rejste verden rundt ved afslutningen af seneste istid,
og som måske repræsenteres af de gigantiske stensøjler
eller figurerne med hætter i Karahan Tepe.
Folk, der ankommer
til Den frugtbare halvmåne efter en syndflod.
Hvis det er sandt, hvad prøvede de så at fortælle os?
Prøver billedhuggerarbejdet med dyr at fortælle os noget?
Ved at se på de seneste undersøgelser
har jeg fået ny information om Göbekli Tepe,
som forstærker dette spændende billede.
Jeg skal mødes med dr. Martin Sweatman, ved Sanliurfa Museum i nærheden.
Her har man lavet en smuk kopi af Göbekli Tepes største indelukke.
Han er en erfaren forsker med interesse inden for arkæo-astronomi.
En stor del af hans forskning har fokuseret på søjle 43,
som også kaldes Gribbestenen.
Hvorfor er den væsentlig i dine øjne, Martin?
Det er nok en af verdens vigtigste artefakter.
Den er utrolig.
Søjlen er som vores Rosettasten.
Okay.
Dr. Sweatman mener, at symbolerne på stenen
kan repræsentere asterismer.
Det er figurer, der skal repræsentere funklende stjerneklynger på himlen.
Det er let at se, at der er en skorpion.
Det er måske stjernetegnet Skorpionen.
Man får lyst til at sige, at det er Skorpionen.
Helt sikkert.
Forskellige kulturer har brugt forskellige navne og figurer
til at repræsentere dyrekredsen.
Det er en bonus for os at se en asterisme, som vi kan genkende på søjle 43.
Ovenover ville vi forvente at finde Skytten,
og vi kender jo Skytten med bue og pil.
Vi kan se, at gribbens vinger er spredt ud i den helt rigtige vinkel,
så de repræsenterer bue og pil.
Vi kan også se andre dyresymboler,
der passer med andre konstellationer,
så det nærmest bliver til et kort over nattehimlen.
Det her er et kort over de mest synlige stjerner
i området rundt om det, vi i dag kalder Skorpionen.
Når vi stiller Skorpionen på række med skorpionen på søjle 43,
synes de omkringliggende asterismer også at ligne
nogle af de andre figurer på søjlen.
-Det hele passer sammen på en måde. -Absolut.
Dr. Sweatmans egentlige gennembrud kom dog, da han overvejede muligheden for,
at cirklen i midten kunne repræsentere Solen.
Hvad ville man forsøge at fortælle, hvis man har et billede af Solen
i en bestemt position i forhold til konstellationerne?
Det kunne være et forsøg på at angive en dato.
Der er også et fingerpeg i de tre andre dyresymboler
øverst på søjlen,
der cementerer tanken om, at det handler om en dato.
Det er et datostempel.
Dr. Sweatman mener,
at de tre små dyr, der er udhugget øverst på søjle 43,
findes ved siden af symbolske repræsentationer af tre solnedgange.
Når de tolkes sammen med solen midt på stenen,
kunne de være afbildninger af fire vigtige tidspunkter på året:
Sommersolhverv, vintersolhverv og forårs- og efterårsjævndøgn.
Billedhuggerarbejdet kunne repræsentere asterismer fra nattehimlen
bag ved eller omkring solnedgangen
ved hver af de vigtige datoer i løbet af et år.
Pludselig står vi med en fastlåsning af de fire vigtige tidspunkter på året.
De tidspunkter, som vi skal fokusere på,
-dominerer søjlen. -Præcis.
Det er en genial og betagende idé.
Der er indskrevet en dato i stenen på astronomiens universelle sprog.
Hvilken dato refererer søjlen til?
Ved hjælp af computersoftware,
der er designet til at spore ændringer på nattehimlen over tusindvis af år,
kan vi finde et vindue på 100 år, som passer til Martins idé.
Jeg opdagede med tiden, at vi kunne regne det ud,
at det er omkring 10.900 til 10.800 år f.v.t.
Men det er jo mere end 1.000 år, før arbejdet på Göbekli Tepe begyndte.
Hvorfor er den datering vigtig?
Vi ved en hel del om det tidsrum i historien.
Det er næsten præcis i løbet af de kun 100 år,
at der var en dramatisk klimahændelse, som er blevet kendt som Yngre Dryas.
Deres verden ændres fuldstændig.
Vi har kaldt det fortidens dommedag.
Forskere kalder det Yngre Dryas.
Det begyndte med en syndflod for 12.800 år siden,
og det sluttede for 11.600 år siden,
som er den tid, hvor man byggede Göbekli Tepe.
Verden led under en form for enorm geologisk omvæltning,
der inkluderede store oversvømmelser.
De blev fulgt af over 1.000 år med minusgrader.
Livet på Jorden ændrede sig fundamentalt.
Sabeltigrene og mammutterne uddøde.
Menneskeheden overlevede dog.
For omkring 11.600 år siden
sluttede frostperioden med endnu en kæmpe oversvømmelse,
der fik verdenshavene til at stige.
Det var på det tidspunkt, da Jorden igen var rolig,
at man begyndte arbejdet på Göbekli Tepe.
Jeg tror ikke, at timingen er tilfældig.
Det er sådan, jeg opfatter Göbekli Tepe.
Som en genstart af civilisationen
inspireret af en forudgående civilisation,
der blev tilintetgjort i en syndflod.
Det er godt at se søjle 43 herfra.
Den er utroligt velbevaret,
når man tænker på, at den er 11.600 år gammel.
Det er utroligt.
Hvad nu hvis dette mystiske kompleks ikke kun var til ritualer,
men også et mindesmærke over en hændelse, der ændrede verden?
Det ville give mening.
I dag er mange spektakulære bygninger også mindesmærker:
Lincolnmindesmærket i Washington DC
og Taj Mahal i Indien.
Men er Göbekli Tepe måske endda mere end det?
Hvad nu hvis arkitekterne bag prøvede at efterlade
et yderst vitalt budskab,
som de efterfølgende generationer skulle afkode?
For da arkæologer
daterede brokkerne, der udgør området,
fik de sig endnu en overraskelse.
For omkring 10.000 år siden
blev alle strukturerne begravet
i al hast og med fuldt overlæg på helt samme tid.
Det har krævet en enorm indsats at begrave Göbekli Tepe.
Det er jo ikke bare at begrave det.
De har jo skabt en bakke oven på det.
Vi skal forestille os mange hold med hundredvis af mennesker,
der bærer brokker i kurve, som de hælder ned i indelukkerne.
Men så opstår spørgsmålet: "Hvorfor gjorde de det?"
Det blev ikke forladt. Det blev hverken ødelagt eller plyndret.
Det blev begravet omhyggeligt, så det kunne gemmes og bevares.
Der i bakken lå det i sikkerhed i tusindvis af år,
indtil man genopdagede det for nylig.
Det her giver i mine øjne kun mening som en tidskapsel.
Og som det er med alle tidskapsler,
så er dens formål at sende en besked til fremtiden.
Ved Göbekli Tepe og Karahan Tepe præger slanger visualiseringen.
Der er noget ved den måde,
deres snoede og nedadgående former er afbildet.
Som om bygmestrene var besatte af dem.
Som om slangerne er den besked,
som vi skal forstå ved begge områder.
Men er det slanger, eller kunne de repræsentere noget andet?
Hver gang vi finder spor efter en glemt tid i menneskets historie,
finder vi også slanger.
I Mexico er Quetzalcoatl selv en slange.
På Malta får man adgang til Ġgantijas indre helligste kammer
ved at træde hen over en slange.
Jeg tror, at jeg ved, hvad slangerne er. Det bedste eksempel er ikke Tyrkiet.
Det findes på den anden side af Jorden i Ohio midt i USA,
hvor urgamle vismænd skabte en kæmpestor slange af jord,
der skulle fungere både som mindesmærke og måske som en advarsel.