EN NETFLIX-SERIE
Elektrisitet gjør underverker for oss.
Mennesker har blitt en 24-timer-i-døgnet-art.
Men lysteppet vårt avskjærer oss
fra et av de mest storslåtte aspektene av å leve på denne planeten:
nattehimmelen.
For oldtidsmenneskene
må stjernekikking ha vært verdens beste forestilling,
den mest underholdende måten å få de lange, mørke nettene til å gå.
De må ha visst hver eneste vending i Melkeveien,
hver eneste lyssterke stjernehop, alle kometer som skjøt over himmelen.
Det kan forklare hvorfor overalt hvor vi ser i oldtidens verden
så finner vi digre strukturer som retter oppmerksomheten mot himmelen.
Men hva om det er mer enn det?
Eldgamle pyramider og templer i hele verden
forbinder himmel og jord med presis orientering etter sol, måne og stjerner.
Hvorfor tok byggmesterne seg så mye bry og i så stor skala?
Kan de ha prøvd å fortelle oss noe?
Til og med advare oss om at vi for enhver pris må følge med på himmelen?
VISMENNENES MINNESMERKE
Jeg er i Tyrkia, på vei mot en avsidesliggende ås
rundt 42 kilometer fra Syria-grensen.
I dag er det en urolig del av verden,
men den har vært veldig viktig for menneskehetens historie.
SVARTEHAVET - TYRKIA MIDDELHAVET - SYRIA - IRAK
I sørøstre Tyrkia, nær det moderne Sanliurfa,
skjedde det noe utrolig på slutten av forrige istid.
10 000 F.KR
Våre jeger-sanker-forfedre fra steinalderen
oppdaget plutselig jordbruk og begynte å lage bosetninger.
IRAN - MESOPOTAMIA - PERSIABUKTA
Dette skjedde i det som senere ble kalt den fruktbare halvmånen,
som strakte seg sørover til Persiabukta.
4000 F.KR
For rundt 6000 år siden skapte området som er kjent som Mesopotamia,
det som lenge har blitt antatt å være
verdens første sivilisasjon: sumererne.
Men det synet på historien skriker nå etter å omskrives.
I 1994, mens de undersøkte en bondes jorde,
så arkeologer merkelige utskårne steiner som stakk opp av bakken.
Noen var enorme.
Videre utgravinger har ført til en rekke slående oppdagelser.
Denne nylige arkeologiske utgravingen
krever at vi forlater fordommene våre om forfedrene våre i steinalderen.
De var langt fra teknologisk primitive,
og bragdene deres her beviser
at de hadde tidligere uante evner
som kunne måle seg med mye senere
og angivelig mye mer avanserte sivilisasjoner.
Under det moderne taket som er bygget for å beskytte det mot elementene
ligger Göbekli Tepe.
Og basert på alt vi har lært om forhistorien,
burde det ikke finnes.
Arkeologer aksepterer at det er rundt 11 600 år gammelt…
9600 F.KR
…noe som gjør det til det eldste monumentet på jorden.
Det er et veldig sofistikert, veldig avansert megalittisk sted
som er rundt 7000 år eldre enn Stonehenge…
STONEHENGE I STORBRITANNIA
…og rundt 7000 år eldre enn Giza-pyramidene.
Og plutselig blir tanken på at det ikke fantes noen kultur
som kunne gjøre slikt for 12 000 år siden,
grundig motbevist.
Det er eldre enn oppfinnelsen av hjulet
eller domestiseringen av hester.
Det ble bygget i en tid da jorden nettopp var ferdig med forrige istid,
da lokalbefolkningen angivelig var
usofistikerte jegere og sankere som bodde i leirehytter.
Men om de ikke var avanserte nok
til å designe og bygge dette megalittiske vidunderet,
hvem gjorde det, og hvorfor?
Hva slags sted er dette?
Ved første blikk kan synet som møter oss her, være forvirrende.
Men om vi ser nærmere etter og setter sammen alle sporene,
kan vi få en god formening
om hvor ambisiøst og enormt det må ha vært i sin storhetstid.
I en åsside
med få spor etter menneskebosetninger i nærheten
ligger fire runde innhegninger, alle med lik layout.
Midt i hver av dem
står et par enorme T-formede megalitter
som veier opp mot ti tonn,
på et polert steingulv.
To digre tvillingfigurer,
noen med armer og hender risset inn i steinen,
og hoder på skakke.
De er omringet av mindre T-formede søyler,
mange med forseggjorte utskjæringer,
og alle forbindes av steinmurer og ganger.
Hvordan disse enorme blokkene ble løftet og satt på plass…
…vet ingen.
Det som virkelig forbløffer alle som kommer hit,
inkludert arkeologene som gravde det frem,
er de utrolige utskjæringene.
Dyresymboler finnes overalt på Göbekli Tepe.
Det er som Noas ark i stein.
Skapningene som vises på Göbekli Tepe, er besynderlig arrangert og stilisert
som om formålet er mer symbolsk enn realistisk.
Og det er noe annet uvanlig ved disse megalittiske strukturene.
Da arkeologer karbondaterte dem,
ble det tydelig at de fire innhegningene ikke ble bygget samtidig.
Innhegning D er fra 11 600 år siden…
D - 9600 F.KR
…men den yngste, innhegning A, ble bygget for rundt 10 500 år siden.
A - 8500 F.KR
I stedet for å oppdatere bygningen de alt hadde,
fortsatte folket her å bygge nye innhegninger
i løpet av rundt 1100 år,
og endret orienteringen litt hver gang.
Noe enda mer fascinerende
er at den eldste opprinnelige innhegningen, innhegning D,
også tilfeldigvis er den største
og den med mest forseggjorte utskjæringer i gruppen.
En jeger-sanker
som våkner om morgenen, tenker ikke: "Jeg skal bygge
den største megalittiske strukturen i verden."
Vanligvis, jo mer vi øver på noe, jo bedre blir vi på det.
Som disse moderne steinbryterne
som fortsatt kapper stein i åsene rundt Göbekli Tepe i dag,
antar vi at oldtidskulturer må ha jobbet på samme måte
og forbedret seg over tid.
Men Göbekli Tepe, og spesielt innhegning D,
later til å snu denne antagelsen på hodet.
Hvordan lyktes jeger-sankere fra steinalderen
så veldig godt
med å bygge megalittene på første forsøk?
Er det ikke på tide å se på muligheten for at de store megalittiske innhegningene
ikke var en mirakuløs oppfinnelse fra jeger-sankerne over natten,
men arven
etter en avansert tapt sivilisasjon fra forhistorien?
Dette er en tanke
som gjengse arkeologer synes er nesten støtende.
Akademikere har blitt fastlåst i et bestemt rammeverk,
at i istiden
var hele menneskeheten på jorden på jeger-sanker-stadiet.
Og likevel viser det seg at byggmesterne i Göbekli Tepe
var langt mer ambisiøse enn vanlige jeger-sankere.
I 2003 brukte en geofysisk undersøkelse bakkepenetrerende rader
og fant opp til 20 andre steininnhegninger inni åsen
og mer enn 200 søyler.
De fleste er fortsatt ikke gravd frem.
Et stort megalittisk kompleks som dekker ni hektar,
mer enn tolv fotballbaner.
Det er et enormt område.
Du kan ikke bare våkne en morgen uten ferdigheter,
uten kunnskap, uten erfaring med å jobbe med stein
og lage noe som Göbekli Tepe.
Det må være en lang historie bak det, og den historien er borte.
For meg er det et sterkt tegn på en tapt sivilisasjon
som overførte teknologi,
ferdigheter og kunnskap til jeger-sankere.
Göbekli Tepe er ikke det eneste komplekset som dateres til slutten av forrige istid
som nylig har blitt oppdaget her.
I 2019 begynte tyrkiske arkeologer å grave ut et annet sted
som heter Karahan Tepe, omtrent en time østover…
…og avdekket noe uventet.
Tyrkiske myndigheter har aldri tillatt utenforstående filmcrew å filme her
før nå.
Sjefarkeologen, professor Necmi Karul,
tror at dette stedet er omtrent like gammelt som Göbekli Tepe,
og kan være enda eldre.
Men det er ganske annerledes.
Hovedkammeret har T-formede søyler og megalitter,
men én kant er hugget ut av berget,
og er stor nok til flere titalls mennesker.
Hva tror du skjedde her?
Har du noen ideer?
PROF. NECMI KARUL ISTANBUL UNIVERSITET
Vi kan tolke det som et podium for et sitteområde…
-Ja. -…og folk som samlet seg,
-for det er et stort bygg. -Ja.
Karahan Tepe later til å være et slags samlingssted for ritualer.
Utskjæringene på veggene
er ikke like godt utførte som de i Göbekli Tepe.
Men vi ser kappekledte skikkelser.
Kan de representere stedets sanne arkitekter?
-Vis vei, professor. -Greit.
Professor Karul fører meg inn i et besynderlig sidekammer,
åtte ganger seks meter og to meter dypt.
Ti søyler som ligner falloser,
har blitt hugget ut av berget.
Med en ellevte frittstående søyle på hedersplass.
En buktende kanal er også hugget ut av berget
for å tillate en væske å strømme inn i kammeret,
vann eller muligens blod.
Og det domineres av et truende og mystisk hode.
Det er noe slangeaktig ved halsen til skikkelsen
når den presser seg ut av steinen og ser utover søylene
som står i innhegningen.
Det er noe slyngende og litt skummelt ved det også.
Det er et veldig sterkt ansikt.
Det er et menneskehode
-som er hugget ut av berget… -Hugget ut av berget.
…og det ser mot inngangen.
Ja, øynene er vendt den veien.
Formidabelt.
-Det ser ut som et slangehode. -Ja.
-Det oppfører seg som en slange. -Ja.
En slange med menneskehode.
Ja, kanskje.
Det er en unik oppdagelse.
-Ja, det er fantastisk. -Ja.
Innhegningen fører med seg frykt.
Jeg vet at det ikke er vitenskap.
Det er bare min følelsesmessige reaksjon på det jeg så.
Men jeg må bare lure på om frykt
var involvert i skapelsen også.
Om den uttrykker noe som vi må vite om fortiden vår.
At den er skummel av en grunn.
Professoren bekrefter at, som med Göbekli Tepe,
fant de ingen tegn på jordbruk.
De som bygget dette komplekset, var absolutt jegere og sankere fortsatt.
Før tenkte man at jordbruk kom først,
og så tillot det folk å slå seg ned og skape slike steder.
Men om jeg forstår deg riktig, sier du at dette bostedet kom først.
Bosteder kom først.
-De er jegere og sankere. -Ja.
Og så begynte de å lage et annet liv.
De forandret bygningene,
-de forandret teknologien og så videre. -Ja.
En slags idérevolusjon.
Vi kan kalle det en revolusjon.
Dette er noe som kaster nytt lys over menneskehistorien.
Så langt har bare to kammer blitt utgravd i Karahan Tepe.
Men bakkepenetrerende radarer har avslørt minst 20 kammer til
som enda ikke er utforsket.
Akkurat som i Göbekli Tepe
ble det bygget på slutten av forrige istid,
like før menneskene som bodde her, begynte med jordbruk og husdyrhold.
Det fantes ikke jordbruk i Göbekli Tepe da det ble bygget,
men merkelig nok, samtidig som det ble bygget for 11 600 år siden,
dukket jordbruket opp rundt det.
IRAK - MESOPOTAMIA - IRAN
For meg er det tydelig hva dette viser.
Det er en teknologioverføring.
Folk som allerede kunne lage megalitter
og bygge en stor megalittisk struktur, kom til Göbekli Tepe.
De hadde allerede kunnskap om jordbruk,
og de brukte stedet til å mobilisere et lokalsamfunn,
til å organisere dem og introdusere dem for jordbruk.
Ifølge oldtids-Mesopotamias folklore
var det akkurat det som skjedde.
Blant de mange mytene om flommer og katastrofer fra oldtiden
er den mesopotamiske oversvømmelsesmyten spesielt interessant her.
Den forteller om en liten gruppe kloke oldtidsmennesker,
apkallu, som lærte folkene her sivilisasjonens ferdigheter.
I begynnelsen, før den nedtegnede historien,
ble menneskeheten skapt av guder for å ivareta land og dyr.
Men de første menneskene var for late og uregjerlige til å gjøre jobben,
og de vokste ukontrollerbart i antall,
så gudene sendte en stor oversvømmelse
for å starte menneskeheten på nytt med blanke ark.
Og de sendte også de sju vismennene, apkallu,
som tradisjonelt fremstilles som skjeggete skikkelser i flagrende kapper,
for å lære opp de overlevende.
Lederen var Uannas, som ble sagt å komme fra havet,
vanligvis fremstilt som halvt mann og halvt fisk.
Han gikk blant folket
og lærte dem jordbruk, arkitektur og kunnskap om stjernene.
Det er en liste
som inkluderer mange av fremskrittene som angivelig kom med Göbekli Tepe.
Uannas er nok et eksempel på en siviliserende helt.
En lærer som plutselig ankommer, vanligvis fra havet,
etter en stor katastrofe,
som Quetzalcóatl i Mexico,
eller som Osiris, som legenden forteller at reiste med båt
for å lære menneskeheten om sivilisasjon.
Og det er ikke bare historiene som er like i oldtidens kulturer.
ASSYRERNE
Fremstillingene deres i oldtidskunst er utrolig lik…
TOLTEKENE
…ned til kappene og håndveskene.
MAYAENE
OLMECENE
Jeg tror dette er ekte fortellinger om ekte hendelser.
I noen tilfeller kan de være fulle
av symbolisme og historier som distraherer oss,
men grunnleggende sett tror jeg vi må stole på myter.
Göbekli Tepes runde steinmur-innhegninger som åpner seg mot himmelen,
minner også litt om Ġgantija og Maltas andre templer.
Kan de ha en felles inspirasjonskilde?
På Malta viste Lenie Reedijk meg
hvordan den endrede orienteringen til de megalittiske templene
følger det endrede stigningsmønsteret til stjernen Sirius
gjennom tusenvis av år.
Utrolig nok finner vi det samme fenomenet i Göbekli Tepe.
De midtre søylene i de tre eldste innhegningene
later også til å ha Sirius som mål.
Omtrent på slutten av istiden fulgte de forskjellige orienteringene
stjernens stigningspunkter over tid.
Dette felles fokuset på Sirius er for meg
enda et hint om at eldgamle byggmestere på både Malta og i Tyrkia
hadde tilgang til delt kunnskap
om astronomi og bygging av megalitter.
Er det mulig at de store byggverkene på begge steder
var dirigert av de overlevende fra en mer avansert kultur,
som reiste rundt i verden på slutten av forrige istid,
kanskje representert av de store steinsøylekjempene
eller Karahan Tepes hettekledde skikkelser?
Folk som kom hit
i den fruktbare halvmånen, etter en oversvømmelse.
I så fall, hva prøvde de å si?
Kan alle dyreutskjæringene faktisk fortelle oss noe?
I disse nylige undersøkelsene
har jeg fått ny informasjon om Göbekli Tepe,
som bidrar mer til det spennende bildet.
Jeg har kommet for å møte dr. Martin Sweatman på Sanliurfa-museet
der de har en slående gjenskapelse av Göbekli Tepes største innhegning.
Han er utdannet forsker med interesse for arkeoastronomi,
og det meste av forskningen er konsentrert om søyle 43,
også kjent som gribbesteinen.
Hva betyr dette for deg, Martin?
Det er trolig en av verdens viktigste artefakter.
Det er bare utrolig.
Denne søylen er som vår Rosettastein.
Akkurat.
Dr. Sweatman tror at symbolene på steinen
kanskje representerer asterismer,
figurer som skal vise sterke stjernehoper på nattehimmelen.
Vi ser at det er en skorpion der.
Vi kan tolke det som Skorpionen.
Det er fristende å konkludere med Skorpionen.
Absolutt.
Forskjellige kulturer har gitt forskjellige navn og figurer
til stjernebildene i Dyrekretsen,
så det er en bonus å se en asterisme vi kjenner igjen på søyle 43.
Over den venter vi å finne Skytten,
og vi kjenner skytten som en bueskytter med pil og bue.
Så vi ser en gribb med vingene, og de har akkurat riktig vinkel
til å representere pilen og buen.
Og så ser vi at det er tre andre dyresymboler
som korresponderer til flere stjernebilder
og representerer nesten et kart over nattehimmelen.
Dette er et kart over de mest synlige stjernene
i området som i dag er kjent som Skorpionen.
Når vi tilpasser Skorpionen til Skorpionen på søyle 43,
later de andre asterismene til å passe
noen av de andre figurene på søylen.
-Så alt passer sammen. -Absolutt.
Men dr. Sweatmans egentlige gjennombrudd kom da han vurderte
om den sentrale sirkelen kunne representere solen.
Hva ville du ha prøvd å si om du hadde et bilde av solen
i en bestemt posisjon i forhold til stjernebildene?
Kanskje du prøver å vise en dato.
En ledetråd ligger i det faktum at det er tre andre dyresymboler
oppå søylen
som bekreftet at dette var en dato,
i bunn og grunn et datostempel.
Dr. Sweatman tror
at de tre små dyrene oppå søyle 43
finnes ved siden av symbolske representasjoner av tre solnedganger.
Om de sees sammen med solskiven midt på steinen,
kan de vise de fire hovedelementene i solåret,
sommersolverv, vintersolverv og vår- og høstjevndøgn.
Utskjæringene ville representert asterismer på nattehimmelen
bak eller rundt solnedgangen
på hver av de nøkkeldatoene i kalenderåret.
Plutselig har vi en lås for alle fire nøkkeløyeblikkene i året,
og øyeblikket de vil vi skal fokusere på,
-dominerer søylen. -Akkurat.
Det er en genial og fengslende tanke.
En dato hugget inn i stein på astronomiens universelle språk.
Så hvilken dato referer søylen til?
Med å bruke programvare
som skal spore endringer på nattehimmelen over tusenvis av år,
kan vi finne et presist hundreårsvindu som passer perfekt med Martins teori.
Til slutt fant jeg ut at vi faktisk kunne fastslå
at det er rundt 10 900 til 10 800 f.Kr.
Men det er mer enn tusen år før Göbekli Tepe ble påbegynt.
Hvorfor var den datoen viktig?
Vi vet ganske mye om den tiden i historien.
Nesten akkurat i den perioden, det korte tidsrommet på rundt 100 år,
skjedde det en dramatisk klimahendelse, kjent som yngre dryas.
Den forandrer deres verden fullstendig.
Vi har kalt dette oldtidens apokalypse,
men forskerne kaller det yngre dryas.
Den begynte for 12 800 år siden med en katastrofe,
og tok slutt for 11 600 år siden,
akkurat den datoen Göbekli Tepe ble bygget.
Verden opplevde en eller annen slags enorm geologisk omveltning,
inkludert store oversvømmelser
etterfulgt av 1000 år med iskalde temperaturer.
Livet på jorden endret seg fundamentalt.
Sabeltanntigrene og mammutene ble utryddet.
Men menneskeheten overlevde.
Og for rundt 11 600 år siden
sluttet istiden med nok en diger oversvømmelse
som hevet havnivået i hele verden.
Det var da, etter at jorden hadde roet seg ned,
at arbeidet med Göbekli Tepe begynte.
Og jeg tror ikke tidspunktet var tilfeldig.
Det var det jeg begynte å se Göbekli Tepe som,
som en omstart av sivilisasjonen
fra en tid da en tidligere sivilisasjon
ble utslettet i en stor katastrofe.
Det er fint å se søyle 43 herfra,
og den er utrolig godt bevart,
med tanke på at den er 11 600 år gammel.
Det er ganske fantastisk.
Hva om dette mystiske komplekset ikke bare var et sted for ritualer,
men også et minnesmerke for en verdensomveltende hendelse?
Det hadde gitt mening.
Noen av våre største byggverk i dag er også minnesmerker.
Lincoln Memorial i Washington DC
eller Taj Mahal i India.
Men kan Göbekli Tepe være enda mer enn det?
Hva om arkitektene ville etterlate seg
en uhyre viktig melding,
en melding senere generasjoner måtte tyde?
For da arkeologer
fastslo alderen til ruinene som dekker til stedet,
fikk de enda en overraskelse.
En gang for rundt 10 000 år siden
ble alle strukturene begravd
fort og bevisst samtidig.
En enorm innsats ble lagt ned for å begrave Göbekli Tepe.
Ikke bare begrave det,
men faktisk lage en menneskeskapt ås oppå den.
Vi må se for oss grupper på hundrevis av mennesker
som bar kurver med jord og stein og helte det på innhegningene.
Men da er spørsmålet hvorfor de gjorde det.
Det ble ikke forlatt. Det ble ikke ødelagt eller plyndret.
Det ble nøye begravd, skjult og bevart.
Og der forble det, trygt i tusenvis av år
til det nylig ble oppdaget igjen.
For meg er en tidskapsel det eneste som gir mening.
Og som alle tidskapsler
var formålet å sende et budskap til fremtiden.
Både i Göbekli Tepe og Karahan Tepe er slanger dominerende.
Det er noe ved måten
de slyngende, nedstigende formene vises,
som om byggmesterne var besatt av dem,
som om slangene var det ene budskapet
de ville at vi skulle få med oss.
Men er de slanger, eller kan de representere noe annet?
Det later til at overalt der vi finner spor etter en glemt periode i historien,
finner vi også slanger.
I Mexico er Quetzalcóatl selv en slange.
På Malta går man inn i Ġgantijas aller helligste
ved å trå over en slange.
Jeg tror jeg vet hva slangene betyr, og det beste eksempelet er ikke i Tyrkia.
Det er halvveis rundt kloden, midt i USA, i Ohio,
der oldtidens vismenn laget en enorm jordslange
som gjør nytten både som minnesmerke og kanskje også som advarsel.
Tekst: Heidi Rabbevåg