‎UN SERIAL NETFLIX
‎Îmi pare tare rău.
‎Nu fi ridicolă! Intră!
‎- Sincer, mă mir că n-ai clacat până acum. ‎- Cine zice că am clacat?
‎Rătăcești așa, pe străzi, ‎în miez de noapte?
‎Arăți fantastic, apropo.
‎- Mai bine vorbeai cu judecătorul. ‎- N-ar fi ajutat.
‎Ajuta adevărul: că îl cunoști pe acuzat.
‎- Nu-l cunosc. ‎- Soția lui ți-a fost parteneră de studiu.
‎- Aia era Holly. ‎- Hai, Kate!
‎N-am venit pentru predică.
‎Știu. Ai venit ‎pentru compania mea sclipitoare.
‎Da, ar fi trebuit să merg la judecător. ‎Sau la Procuratură. Măcar la Angela!
‎Dar acum e prea târziu.
‎Știi de ce anume mi-a amintit ‎vocea ta de la telefon, mai devreme?
‎De momentul când te-am găsit la baie, ‎la universitate, după atac.
‎Îți frecaseși pielea de pe tine.
‎- Nu vreau să discut… ‎- Știu că nu. Te înțeleg.
‎Dar parcă ești rea cu tine însăți,
‎cărând singură povara.
‎Și nu-mi place. ‎Nici nu mi-ai spus cine a fost.
‎- Fiindcă nu contează! ‎- Kate!
‎Cu siguranță contează!
‎A fost Tom Southern, nu?
‎- Știam că era un Libertin! ‎- Ce?
‎Mai că mi-ai zis!
‎- N-a fost Tom Southern. ‎- Atunci, cine?
‎Te rog, îți sunt cea mai bună prietenă! ‎De ce nu-mi spui cine a făcut-o?
‎DIN CULISELE PROCESULUI WHITEHOUSE
‎Cred că glumești!
‎Dumnezeule!
‎Mă simt proastă, ‎aveam răspunsul în fața ochilor.
‎Paștele mă-sii, Kate!
‎Dacă știam…!
‎N-ar fi schimbat nimic.
‎Ce ți-a venit să accepți cazul?
‎- Să-ți acuzi propriul… ‎- Violator?
‎Nimeni nu mai avea calificarea mea.
‎Dar să treci prin asta…
‎Ali, n-am avut de ales.
‎Cum îl privești zilnic în ochi?
‎Am evitat s-o fac.
‎Dar mâine nu voi mai putea.
‎Azi.
‎Nu poți fi concediată pentru asta?
‎Prietena mea, ai dat-o de gard grav!
‎Da.
‎Deci astăzi
‎va trebui s-o dai de gard genial.
‎- Bună! ‎- Te-am trezit. Îmi pare rău.
‎Nu face nimic. Intră!
‎Tremuri.
‎- S-a întâmplat ceva groaznic. ‎- Ce?
‎Băieții se prosteau în camera lui Alec ‎și cineva a adus heroină.
‎Heroină?
‎L-am scos pe Tom de acolo, fiindcă…
‎E în regulă.
‎Nu vreau să știu.
‎Mă bucur că ai plecat.
‎Ești un prieten bun.
‎Simt că pot avea încredere în tine.
‎Așa este. Îmi poți spune orice.
‎Poți fi alibiul meu, dragă Soph.
‎De ce ai avea nevoie de alibi?
‎Cred că am căcat steagul rău de tot.
‎Hei!
‎Hai în pat!
‎Ai pățit ceva?
‎Mi-am dat seama că au fost ‎în aceeași noapte.
‎Ce anume?
‎Dansul nostru
‎și noaptea accidentului lui Alec.
‎Da?
‎Da.
‎Scuze! Îmi pare rău.
‎Îmi pare rău. Scuze!
‎Îmi cer scuze.
‎E vina mea.
‎Trebuie să plecăm în zece minute.
‎Nu vreau să merg la școală.
‎De ce nu?
‎Vreau să-l văd pe tati ‎făcând-o mincinoasă pe tanti aia.
‎Curtea nu este un loc pentru copii.
‎De ce nu?
‎În Camera Comunelor l-am putut urmări.
‎- Aici e altfel. ‎- Ce e altfel?
‎Em vrea să-l vadă pe tati ‎făcând-o mincinoasă pe tanti aia.
‎Nu e nevoie.
‎De ce ar minți despre tine, tati?
‎Pentru că…
‎Probabil nu a înțeles bine.
‎Ea e o persoană rea?
‎Știm cu toții ‎cum se va termina povestea, nu?
‎De unde știm?
‎Pentru că avem încredere ‎că juriul va vedea adevărul.
‎Și ce sunt eu, tinere?
‎Un Whitehouse.
‎- Și tu ce ești, tinere? ‎- Un Whitehouse.
‎Și ce ne e specific nouă?
‎Suntem mereu câștigători.
‎E simplu.
‎- Futu-i! Scuze! ‎- Tati!
‎Futu-i! Scuze! E fierbinte rău!
‎Nu-ți face griji!
‎Zi-mi că totul va fi bine!
‎Totul va fi bine.
‎- Uite-l că vine! ‎- Dle Whitehouse!
‎Dnă Whitehouse!
‎- Înapoi! Haide! ‎- Dle Whitehouse!
‎Premierul mai are încredere în soțul dv.?
‎- Sigur? ‎- Mă limitez la una.
‎Admir oamenii cu atâta stăpânire de sine.
‎- N-ați vrea să mă vedeți tremurând. ‎- Ba aș vrea.
‎Poftim?
‎Sunteți șarmant, ‎dar azi nu avem nevoie de siguranță.
‎Nu am violat-o.
‎De asta sunt sigur.
‎Dar sunteți un bărbat modern.
‎Conservator, dar totuși feminist.
‎De aceea, după cum mi-ați zis,
‎gândul că o femeie,
‎din motivele ei proprii și, ‎desigur, complicate,
‎pentru care aveți înțelegere…
‎Gândul că orice femeie
‎ar putea înțelege și interpreta ‎atât de greșit ce s-a întâmplat în lift
‎v-a zdruncinat din temelii.
‎Și asta trebuie să vadă juriul.
‎Și încă ceva!
‎Kate Woodcroft.
‎Nu o subestimați, ‎nu vă lăsați prins pe nepregătite
‎și nu vă abateți ‎de la problema principală:
‎consimțământul.
‎ALISON JESSOP
‎Poți să crezi? Nu mai funcționează!
‎Două sute de lire ‎și a durat mai puțin de șase luni.
‎Ce obrăznicie!
‎Apropo de obrăznicii,
‎înțeleg că băbătia nu renunță.
‎Care băbătie?
‎Aia care inventa povești ‎despre clientul meu, de la universitate.
‎Sâcâie poliția să găsească fata.
‎Credeam că fata a murit.
‎Nu, mama ei zicea că s-a dus în Australia.
‎Tot aia e.
‎- Vrei să discut cu polițistul? ‎- Da, dacă ai putea.
‎Avocatul spune că polițiștii ‎îi tot dau tipei cu flit.
‎Băbătiei, nu fetei din Australia.
‎Vii, sau azi pledez pentru ambele părți?
‎Ridicați-vă în picioare!
‎Vă rog, luați jurământul martorului!
‎Puteți citi de pe foaie?
‎Jur pe Dumnezeul Atotputernic ‎că mărturia pe care o voi depune
‎va fi adevărul întreg și numai adevărul.
‎Dră Regan, puteți începe.
‎Mulțumesc și bună dimineața, ‎onorată instanță!
‎Vă puteți spune numele întreg?
‎Da. Mă numesc James Charles Whitehouse.
‎- Sunteți familist, dle Whitehouse? ‎- Da.
‎În acest caz, cum vă împăcați ‎cu aventura avută cu dra Lytton?
‎Relația mea cu dra Lytton a fost greșită. ‎Cel mai rău lucru făcut vreodată de mine.
‎De ce ați permis ca ea să aibă loc?
‎Eram profund atrași unul de celălalt.
‎Am încercat să-i rezistăm amândoi, ‎dar a fost o scânteie de la început.
‎Ați mai avut o altă relație ‎cu o colegă, dle Whitehouse?
‎O subordonată?
‎Niciodată. Nu am mai avut ‎o aventură, punct!
‎Îmi iubesc soția și familia.
‎Aveți o ierarhie strică în birou?
‎Nu e vorba de ierarhie, ci de colaborare.
‎Credeți-mă, dacă o idee bună ‎ar veni de la cel mai mic ucenic,
‎aș adopta-o.
‎Dar, într-un birou prosper, ‎oamenii trebuie să se simtă în siguranță
‎și că le vor fi respectate limitele.
‎Dacă un parlamentar mi-ar spune ‎că are o relație cu un angajat,
‎i-aș demonstra în detaliu ‎în câte feluri se înșală.
‎Și totuși…?
‎Am greșit.
‎Relația a durat cinci luni.
‎Dacă știați că nu e corect, de ce ‎v-ați permis să persistați în greșeală?
‎Nu intenționasem ‎să am o relație cu dra Lytton.
‎Dar, odată începută, ‎ne-a fost greu să ne oprim.
‎Din ce cauză?
‎Țineam unul la altul.
‎- Și aveam multe în comun. ‎- Cum ar fi?
‎Politica.
‎Puteam discuta zile la rând ‎despre o poziționare sau un protocol.
‎Din ce unghi ar juca fiecare.
‎Olivia adoră politicile.
‎Nu uită nimic.
‎Și mă bazam pe mintea ei ascuțită.
‎Deci relația a continuat ‎după prima întâlnire.
‎I-ați dat cadouri?
‎I-am trimis flori, ocazional.
‎Și da, i-am luat ‎un cadou special de ziua ei.
‎Ce cadou?
‎Un colier de platină, ‎cu un pandantiv în formă de cheie.
‎Cheie?
‎Cum doreați să interpreteze asta?
‎Ca un semn.
‎Semn că devenise parte integrală din…
‎Că o prețuiam.
‎De dragul cronologiei: ‎când a fost ziua drei Lytton?
‎- La sfârșit de iulie. ‎- Mai știți data exactă?
‎Pe 23 iulie.
‎Stai puțin!
‎E mai bine?
‎Da, clar. Acum te aud.
‎- Bună! ‎- Poți să-i filmezi, te rog?
‎O voi face. Promit.
‎Vrei să venim acasă?
‎- Vrei să venim mai devreme acasă? ‎- Da, te rog.
‎Dar nu v-aș face una ca asta. Distrați-vă!
‎Nu te poți tu furișa până aici, la noi?
‎Aș vrea eu, dar am ‎o grămadă de chestii de rezolvat aici.
‎- Nu munci prea mult! ‎- Nu.
‎- Îmi lipsiți. ‎- Și nouă, tati!
‎- Mi-e dor de tine, tati! ‎- Mi-e dor de tine!
‎Pa!
‎- Mi-e dor de tine. ‎- Pa!
‎Pa!
‎O prețuiați.
‎I-ați exprimat asta prin cadoul scump.
‎E corect să spunem ‎că relația devenise serioasă de-acum?
‎Păi… da.
‎Dra Lytton ne-a spus ‎că era îndrăgostită de dv.
‎Era reciproc sentimentul?
‎Cred că e posibil.
‎Da.
‎Da, era.
‎Țineam la fel de mult unul la altul.
‎De aceea eu…
‎Cum ați reacționat când ați aflat ‎că Olivia Lytton vă acuzase de viol?
‎Am rămas șocat.
‎Efectiv, nu înțelegeam ce mi se spunea.
‎Acele cuvinte nu aveau sens pentru mine.
‎Aș vrea să revizuim cele petrecute
‎pe coridorul Comitetului ‎în dimineața de 12 octombrie.
‎James.
‎N-am chef de căcatul ăsta!
‎Ca să fie clar, cine a chemat liftul?
‎- Olivia. ‎- Ea a spus că dv. ați făcut-o.
‎Olivia a făcut-o.
‎Știți de ce?
‎Nu, am urmat-o ‎după ce m-a chemat și a zis…
‎James!
‎- Unde te duci? ‎- Unde te duci?
‎Ce ați înțeles din asta?
‎Știa că mă supărase ‎articolul din ‎The Times.
‎Am presupus că mergem undeva, ‎să discutăm ce pot face.
‎Cum v-ați dat seama?
‎Avem o înțelegere ca între colegi.
‎Dar faptul că vă fusese și amantă?
‎Nu mă gândeam la asta atunci. ‎Chiar voiam părerea ei despre articol.
‎Ce s-a întâmplat când a sosit liftul?
‎James!
‎Am urmat-o.
‎Ce anume sperați să discutați?
‎Acuzația de aroganță din articol ‎mă zdruncinase.
‎Era singurul om din lume ‎care mă putea calma.
‎Odată suiți în lift, ați vorbit?
‎Nu.
‎Ce a urmat?
‎M-a privit într-un fel specific nouă.
‎Ați abordat-o dv.?
‎Nu. S-a întins să mă sărute.
‎Cum puteți fi sigur ‎că ea a inițiat sărutul?
‎- Fiindcă mi-a apucat fața. ‎- James.
‎Îmi amintesc că m-a surprins.
‎Apoi ne-am sincronizat, ca de obicei.
‎Cum adică?
‎Am luat-o în brațe.
‎Ne-am sărutat.
‎Mi-a pus o mână pe fesele ei.
‎Dra Lytton spune că i-ați smuls bluza.
‎Îmi pare rău, dar minte.
‎M-a ajutat să-i desfac nasturii.
‎Eu nu smulg bluze. Nu sunt o brută.
‎Și colanții rupți?
‎S-o fi întâmplat când a tras de ei în jos.
‎Am încercat s-o ajut, ‎dar lucrurile se încinseseră.
‎- Încinseseră? ‎- Ne era foame unul de celălalt.
‎Și lenjeria cu elasticul rupt…
‎știți cum a ajuns așa?
‎Nu.
‎Poate s-a agățat ‎când și-a tras chiloții jos.
‎Nu-mi amintesc să fi auzit ruptura. Dar…
‎Dar ce, dle Whitehouse?
‎Chiloții domnișoarei Lytton
‎tindeau să fie…
‎firavi.
‎Cum explicați vânătaia ‎de pe sânul drei Lytton?
‎Rezultatul unei mușcături exuberante ‎din dragoste.
‎Se mai întâmplase?
‎Mușcături? Da, ea își dorea asta ‎când făceam dragoste.
‎Făceam asta în culmea…
‎- Deci… ‎- Nu vânătaia era scopul.
‎Sper că se înțelege de la sine.
‎Consimțământul.
‎Dle Whitehouse, juriul are de deliberat ‎problema consimțământului.
‎Problema de „da sau nu”,
‎cum ar spune prietena mea erudită.
‎În mărturia drei Lytton, ați spus:
‎„Nu mă mai ațâța așa!”
‎Acest lucru ar sugera
‎că știați că nu voia sex. Ați spus asta?
‎- Nu. ‎- Ați spus „nu mă ațâța”?
‎- Nu. ‎- Sau „ațâțat” în altă formă?
‎Nu am vorbit.
‎Mărturia drei Lytton ‎e că a spus: „Nu aici.”
‎Ați auzit-o spunând asta?
‎Vă spun că nu am avut schimb de cuvinte.
‎Doar o conversație pur fizică.
‎În acel moment ne cunoșteam bine ‎trupurile și semnalele unul celuilalt.
‎E posibil să fi spus-o și să nu fi auzit?
‎Nu.
‎Eram foarte aproape unul de altul.
‎Dra Lytton îmi oferea toate semnalele
‎că își dorea mult asta.
‎Și, îmi pare rău s-o spun, ‎nu m-am lăsat greu convins.
‎Sunteți sigur că dra Lytton ‎a consimțit la actul sexual?
‎Că, în esență, a spus da?
‎Nu doar că a consimțit,
‎dar a insistat.
‎Spunea „hai odată”!
‎Sunteți sigur de asta, dle Whitehouse?
‎N-am fost niciodată mai sigur de ceva.
‎Mulțumesc.
‎Nu mai am întrebări, onorată instanță.
‎Dle Whitehouse, vreau să discutăm direct ‎despre ziua incidentului.
‎Aveați întrunirea ‎Comisiei Afacerilor Interne.
‎- Corect? ‎- Da.
‎- Probleme importante? ‎- Da.
‎- Întrunirea urma să înceapă. ‎- Corect.
‎- În cât timp, dle Whitehouse? ‎- Nu știu. Nu mult.
‎În câteva minute?
‎- Da. ‎- Deci nu foarte mult.
‎Ce voiați să faceți între timp?
‎Să-mi adun gândurile, cred.
‎Plănuiați să faceți sex ‎în acele minute, dle Whitehouse?
‎Desigur că nu.
‎- Așa v-ați fi adunat gândurile? ‎- Nu.
‎Când v-ați dus pe hol
‎în direcția opusă întrunirii, ‎încotro mergeați?
‎Nicăieri anume. Eram supărat.
‎- Fiindcă ‎The Times ‎vă făcuse „arogant”? ‎- Nu mi s-a părut corect.
‎Deci nu căutați un loc privat pentru sex?
‎Nu.
‎Și totuși, în decurs de circa un minut, ‎exact asta făceați.
‎Sex în lift cu fosta dv. amantă.
‎Nu ăsta era planul.
‎Mai am câteva clarificări de făcut.
‎Dra Lytton spune că i-ați smuls bluza.
‎- Nu am făcut-o. ‎- Sunteți un bărbat puternic.
‎Fost caiacist la Oxford, ‎cu distincția Blue. Un sportiv.
‎Și aveți certitudinea
‎că n-ați smuls niciodată ‎bluza unei femei în focul pasiunii?
‎O am.
‎Dra Lytton spune ‎că i-ați rupt chiloții în lift.
‎Nu i-am rupt chiloții.
‎- S-au rupt singuri? ‎- Nu.
‎Pe atât de, cum ați spus, „fragili” erau?
‎Sunteți expert în fragilitatea ‎lenjeriei intime a unei femei?
‎- Onorată instanță! ‎- Dră Woodcroft!
‎Nu vă aflați într-o situați obișnuită, nu?
‎Cum adică?
‎Doar dacă a face sex ‎în picioare cu o femeie,
‎pe drumul dintre A și B, ‎e ceva obișnuit pentru dv.?
‎Nu era ceva obișnuit.
‎Nu s-a mai întâmplat?
‎Niciodată.
‎Dv. și dra Lytton mai făcuserăți ‎de două ori sex la Camera Comunelor.
‎Da.
‎Deci v-ați fi putut aștepta ‎ca ea să vrea s-o facă din nou?
‎Să facă sex cu dv. în aceeași clădire?
‎Poate. Dar nu în acel moment.
‎Erați furios când v-ați suit în lift, nu?
‎- Nu. ‎- Vă înfuriase articolul.
‎Eram puțin frustrat, nu furios.
‎Cele petrecute în lift s-au derulat rapid.
‎- În mai puțin de un minut-două? ‎- Da.
‎Vă întreb din nou, dle Whitehouse:
‎când ați intrat în lift, ‎sperați să aveți parte de sex?
‎Inițial, nu.
‎Ce s-a întâmplat? ‎Ce v-a făcut să vi-o doriți, brusc?
‎Cum am zis, ea m-a privit
‎și a devenit repede clar ‎ce urma să se întâmple.
‎Nu m-am suit în lift cu acest gând.
‎Deci v-ați suit în lift, ‎ea v-a privit într-un fel anume,
‎apoi imediat v-ați ciocnit ‎și v-ați sărutat?
‎Nu imediat.
‎Apoi i-ați apucat fesa?
‎Ea mi-a condus mâna acolo.
‎E un lift mic, ‎puțin peste un metru lățime.
‎Cât de aproape erați?
‎Ne sărutam, eram intimi.
‎Deci foarte aproape? ‎Zece-douăzeci de cm, poate și mai puțin?
‎Da, probabil.
‎Deci, dacă ar fi zis „nu aici”, ‎ați fi auzit-o?
‎Da, dar nu a spus nimic.
‎Niciun cuvânt?
‎Nimic.
‎Spuneți că nu sunteți brutal.
‎V-ați fi oprit dacă auzeați „nu aici”.
‎Evident că da, dar ea nu a spus asta.
‎Ne-a spus că v-a zis să vă opriți.
‎Se înșală.
‎- A spus „nu aici”. ‎- Nu a spus.
‎Ați penetrat-o, deși știați că vă refuză.
‎Nu.
‎Și, totuși, i-ați spus: ‎„Nu mă mai ațâța așa!”
‎Ar trebui să plec.
‎Dacă nu te cunosc, ar trebui s-o fac.
‎Nu mă mai ațâța așa!
‎Dle Whitehouse?
‎Dle Whitehouse, vreți să repet întrebarea?
‎V-am spus deja că nu am zis asta.
‎Poate că dv. aveți o problemă ‎cu auzul, dră Woodcroft.
‎Ce înseamnă acel cuvânt, dle Whitehouse?
‎Ce cuvânt?
‎„Ațâțat.”
‎E teoretic, nu l-am spus.
‎- Dar înțelegeți ce înseamnă? ‎- Desigur.
‎Vă rog, spuneți-ne!
‎O femeie care excită sexual un bărbat ‎și nu intenționează să continue.
‎Dar nu l-am spus. E un cuvânt urât.
‎Și de ce e un cuvânt urât?
‎E umilitor și arogant.
‎Și mai cum?
‎Misogin.
‎Deci, dacă un bărbat i-l spune unei femei,
‎ar certa-o fiindcă nu dorește sex?
‎Da, dar acest bărbat nu a zis asta.
‎Ca să ne fie clar: depuneți mărturie ‎că nu ați spus „nu mă mai ațâța așa”,
‎fiindcă n-ați zice niciodată așa ceva?
‎- Da. ‎- N-ați mai spus asta?
‎Nimănui?
‎Nu.
‎Deci, dacă dra Lytton ne spune
‎că ați zis „nu mă mai ațâța așa”, ‎înseamnă că minte.
‎Din păcate.
‎- Minte când spune că ați violat-o? ‎- Da.
‎V-a refuzat cineva vreodată, ‎dle Whitehouse?
‎Ce întrebare absurdă!
‎E de neconceput ‎ca dra Lytton să vă refuze?
‎Sigur că nu. Dar, în acest caz, ‎amândoi spuneam „da”.
‎- Sunteți sigur? ‎- Da!
‎Știți din ce motiv dra Lytton
‎v-ar acuza pe nedrept de viol?
‎Nu. Și, sincer, îmi fac griji pentru ea.
‎Dar nu are nimic de câștigat ‎din asta, așa e?
‎- De câștigat? ‎- Profesional.
‎Nu-i va servi carierei, nu?
‎Deci, aparent, ați încheiat relația, ‎ea a continuat ca angajată a dv.,
‎apoi, când i-ați arătat că o doriți,
‎ceea ce-și dorea și ea, ‎v-a acuzat de viol.
‎Am înțeles bine?
‎Înțeleg că sună aiurea.
‎Sună puțin probabil, nu?
‎Poate și-a propus să-mi distrugă cariera.
‎De ce?
‎Nu are și metode mai puțin catastrofale ‎de a-și exprima durerea?
‎I-ar fi putut spune soției dv.
‎Tot ce voiam să spun, dră Woodcroft,
‎e că, în asemenea cazuri, ‎carierele sunt amenințate.
‎Fără îndoială.
‎Miza nici că putea fi mai mare.
‎Înțeleg ce faceți.
‎Mă prezentați drept arogant,
‎un om fără ezitări sau rețineri.
‎Care crede că i se cuvine tot.
‎Că sunt un fel de bestie privilegiată,
‎crescut să creadă ‎că poate lua orice își dorește.
‎Chestia e că nu sunt un asemenea om.
‎Așa să fie, dle Whitehouse?
‎M-am născut în circumstanțe fericite? Da.
‎Am mers la școli bune.
‎Dar mi-am petrecut toată cariera servind
‎comunitatea, votanții și țara mea.
‎Doar nu sugerați că serviciul public
‎vă dă dreptul la viol?
‎Onorată instanță!
‎Cum îndrăzniți?
‎Am dat de un punct sensibil.
‎Dră Woodcroft, ajunge!
‎Să fie clar: ‎mi-am derulat în minte în mod repetat
‎cele întâmplate în lift cu dra Lytton,
‎întrebându-mă dacă am înțeles greșit.
‎Nu am făcut-o.
‎Și să fie clar și că mi-am derulat ‎și alte momente din trecut,
‎când făceam sex spontan ‎și fără restricții.
‎Am fost foarte robust sexual în tinerețe
‎și da, am reflectat la asta.
‎Dar, dră Woodcroft, vă pot privi în ochi
‎și să vă spun că știu ‎din inimă și din suflet,
‎cu toată ființa mea, ‎că n-am încălcat niciodată limita!
‎Nu vă întreb despre trecutul dv., ‎dle Whitehouse,
‎sau despre tinerețea robustă sexual.
‎Doar dacă, în acest caz,
‎puteați crede în mod rezonabil ‎că Olivia Lytton a consimțit.
‎Dar trecutul determină prezentul, nu?
‎Reexaminându-mi acțiunile trecute
‎și cele întâmplate în acel lift,
‎rămân absolut ferm convins
‎că n-am nesocotit niciodată ‎voința sau dorința unei femei
‎și că n-am făcut niciodată sex ‎fără să fie 100% consimțit.
‎Când vorbim despre consimțământ,
‎vorbim despre etică.
‎Iar mie îmi repugnă profund ‎comportamentul lipsit de etică.
‎Mă întreb, dră Woodcroft…
‎dv. nu?
‎Nu sunt aici să vă răspund la întrebări, ‎ci să prezint cazul acuzării.
‎După cum am spus de la început, ‎cazul meu este foarte simplu.
‎Olivia Lytton v-a exprimat clar
‎că nu își dorea să facă sex. Nu-i așa?
‎Nu, nu a spus nimic.
‎- De asta ați spus că vă ațâță. ‎- N-am zis asta.
‎Nu puteți recunoaște, nu?
‎Fiindcă acea propoziție
‎demonstrează că știați clar ‎că nu voia să facă sex cu dv.
‎Nu v-a dat ce vă doreați,
‎așa că ați luat-o cu forța.
‎Nu am forțat-o deloc!
‎Și de asta v-a acuzat de viol!
‎Nu sunt violator!
‎Nu am violat-o!
‎Cuvântul „viol” și numele meu
‎n-au ce căuta în aceeași propoziție!
‎Nu mai am întrebări pentru acest martor.
‎Dră Regan?
‎Nimic, onorată instanță.
‎Vă întoarceți în boxă, ‎vă rog, dle Whitehouse?
‎Doi de N?
‎Ești sigură, Krystyna?
‎Da, sunt sigură.
‎Doi de N și doi de P.
‎Când se întorc acasă?
‎În curând. Să începem asamblarea!
‎- Comentarii despre mărturia de azi? ‎- Sophie!
‎Pornește! Grăbește-te, te rog!
‎Te rog, iartă-mă!
‎- Pentru ce? ‎- Că am spus că o iubeam.
‎Trebuia să sune reală relația. ‎A fost doar strategie.
‎Te-a sfătuit avocata sau Chris Clarke?
‎Doar… instinctul.
‎Dar vreau să știi că nu e adevărat.
‎A fost super, Kate!
‎Nu cred că i-a mai vorbit o femeie așa.
‎- Duc roba înapoi în birou? ‎- Da, te rog.
‎Înțeleg ce faceți.
‎În asemenea cazuri, ‎carierele sunt amenințate.
‎- Te cunosc? ‎- Da, Polly sunt.
‎Dacă nu te cunosc, ar trebui s-o fac.
‎Dră Woodcroft?
‎Dle Whitehouse!
‎E cineva?
‎- Haide! ‎- E cineva?
‎Aniversare fericită!
‎- V-am surprins? ‎- Da.
‎Ce drăguț! Mulțumesc.
‎- Mulțumesc mult. ‎- Mulțumesc.
‎Vreți tort?
‎Cine refuză tortul? Nu?
‎Știți ceva? Eu…
‎Azi a fost o zi plină.
‎Mă întorc.
‎Vin imediat, copii.
‎Sophie?
‎Mă întorc.
‎Tati, vrei tort?
‎Da, tort.
‎- Bună! ‎- Unde ești?
‎La birou.
‎Încă?
‎Trebuie să-mi termin pledoaria.
‎Ai dat-o de gard genial azi?
‎Cred că da.
‎Dar și el la fel.
‎Te simți bine?
‎Nu mi-e clar. Măcar am terminat cu asta.
‎Ai nevoie de companie? De ciocolată?
‎De ambele. Dar trebuie să lucrez.
‎Sunt aici.
‎Și te iubesc pentru asta.
‎O să se termine.
‎- Într-un fel sau altul. ‎- Votez pentru primul.
‎Mersi, drăguțo!
‎Dnă Whitehouse!
‎Dră Woodcroft.
‎Subtitrarea: Crina Caliman