EN NETFLIX-SERIE
Jeg er så lei for det.
Ikke vær latterlig. Kom inn.
Jeg er overrasket over at du ikke har knekt før nå.
-Hvem sier at jeg har knekt? -Du vandrer bare gatelangs midt på natten?
Du ser fantastisk ut, forresten.
-Du skulle gått til dommeren. -Til hvilken nytte?
For å få frem sannheten, at du kjenner den tiltalte mannen.
-Jeg kjenner ham ikke. -Du studerte med kona.
-Det var Holly. -Gi deg.
Jeg kom ikke for å få kjeft…
Jeg vet det. Du kom fordi jeg er sprudlende selskap.
Jeg burde ha gått til dommeren. Eller påtalemyndigheten, eller Angela.
Men det er for sent nå.
Stemmen din på telefonen tidligere, vet du hva den minnet meg om?
Da jeg fant deg på toalettet på universitetet etter overgrepet.
Du hadde skrubbet deg til blods.
-Jeg vil ikke snakke om… -Jeg vet det. Jeg skjønner.
Men det er som om du er slem mot deg selv, du bærer byrden alene.
Jeg liker det ikke. Du sa aldri hvem det var.
-Fordi det ikke betyr noe. -Kate! Det betyr absolutt noe.
Det var Tom Southern, ikke sant?
Visste det var en libertiner. Du innrømmet det.
-Det var ikke ham. -Så hvem var det?
Vær så snill, jeg er din beste venn. Hvorfor kan du ikke si hvem det var?
PÅ INNSIDEN AV WHITEHOUSE-RETTSSAKEN
Du tuller.
Herregud.
Jeg føler meg så dum, det var rett foran øynene mine.
Faen heller, Kate.
Skulle ønske jeg visste det.
Det ville ikke endret noe.
Hva fikk deg til å ta denne saken?
-Aktor mot din egen… -Voldtektsmann?
Ingen andre var like kvalifisert som meg.
-Men å utsette deg selv for dette… -Ali, jeg hadde ikke noe valg.
Hvordan kan du se på ham hver dag?
Jeg har unngått det. Men det blir ikke mulig i morgen.
I dag.
Er ikke dette noe du kan få sparken for?
-Å, du har rota det til, min venn. -Ja.
Så i dag må du rote det til mesterlig.
-Hei. -Jeg vekket deg. Unnskyld.
Det går bra. Kom inn.
Du skjelver.
-Det har skjedd noe forferdelig. -Hva da?
Guttene var på Alecs rom, og noen hadde med heroin.
Heroin?
-Jeg fikk Tom ut derfra fordi… -Det går bra.
Jeg vil ikke vite det.
Jeg er bare glad du dro derfra.
Du er en god venn.
Jeg føler at jeg kan stole på deg.
Det kan du.
Med alt.
Du kan være alibiet mitt, søte Soph.
Hvorfor skulle du trenge alibi?
Jeg tror jeg har rota det så jævlig til.
Hei.
Kom og legg deg.
Går det bra?
Jeg innså nettopp at det var samme kveld.
Hva var samme kveld?
Da vi danset, og da Alecs ulykke fant sted.
Var det?
Ja.
Unnskyld.
-Unnskyld. -Det var min skyld.
Vi må være ute av døra om ti minutter.
-Jeg vil ikke gå på skolen. -Hvorfor ikke?
Jeg vil se at pappa kaller den dama en løgner.
Tinghuset er ikke et sted for barn.
-Hvorfor ikke? -Vi fikk se ham i Underhuset.
-Vel, dette er annerledes. -Hva da?
Em vil se at pappa kaller den dama en løgner.
Det er ikke nødvendig.
Hvorfor lyver hun om deg, pappa?
Vel, fordi…
Hun må være forvirret.
Er hun slem?
Vi vet alle hvordan denne historien slutter, ikke sant?
Hvordan vet vi det?
Fordi vi har tro på at juryen vil se sannheten.
Og hva er jeg, gode mann?
En Whitehouse.
-Og du, min gode mann? -En Whitehouse.
-Og hva er greia med Whitehouser? -Vi havner alltid øverst.
Så enkelt er det.
-Faen. Unnskyld. -Pappa!
Faen. Unnskyld. Den er jævlig varm!
Ikke tenk på det.
Si at alt vil gå bra.
Alt vil gå bra.
-Her kommer han! -Mr. Whitehouse!
Mrs. Whitehouse!
-Trekk unna. Kom igjen. -Mr. Whitehouse!
Har statsministeren fortsatt tillit til mannen din?
-Er du sikker? -Jeg stopper etter én.
Jeg beundrer folk med den typen beherskelse.
-Du vil ikke se meg skjelve. -Jo, faktisk.
Unnskyld?
Sjarmen er et pluss, men vissheten din hjelper ikke i dag.
Jeg voldtok henne ikke. Det er jeg sikker på det.
Og likevel er du en moderne mann.
En konservativ, men likevel feminist.
Og derfor, som du sa til meg, er tanken på at en kvinne,
av hennes egne kompliserte grunner, som du har stor sympati for…
Tanken på at en kvinne kunne misforstå hva som skjedde i heisen,
har rystet deg…
…og det er det juryen må se.
Å, én ting til. Kate Woodcroft.
Ikke undervurder henne, ikke la henne overrumple deg,
og ikke snakk deg bort fra kjernepunktet: samtykke.
Kan du tro det? Den bare sluttet å virke. To hundre pund varte under seks måneder.
Frekk rakker.
Apropos frekke rakkere, den gamle damen gir visst ikke opp.
Hvilken dame?
Hun som fant på historier om min klient fra studietiden.
Hun maser om at politiet må finne jenta.
Jeg trodde jenta var død.
Nei, moren sa hun dro til Australia.
Samme sak.
-Skal jeg snakke med betjenten? -Ja, hvis du kan.
Advokaten sier at politiet ber henne dra til helvete.
Den gamle damen, ikke jenta i Australia.
Kommer du? Eller snakker jeg for begge i dag?
Alle reiser seg.
Kan du ta vitnet i ed?
Kan du lese det som står her?
Jeg sverger ved den allmektige Gud at mitt vitneutsagn
vil være den hele og fulle sannhet.
-Miss Regan, du kan begynne. -Takk. Og god morgen, herr dommer.
Kan du oppgi fullt navn, takk?
Ja. Jeg heter James Charles Whitehouse.
-Er du familiemann, Mr. Whitehouse? -Ja.
Hvordan forsoner du det med affæren med frøken Lytton?
Affæren med Miss Lytton var feil. Det er det verste jeg har gjort.
Så hvorfor lot du det skje?
Vi var dypt tiltrukket av hverandre.
Vi prøvde nok begge å motstå det, men det var noe der fra første stund.
Hadde du hatt en affære med en kollega før? En underordnet?
Aldri. Jeg har aldri hatt en affære, punktum.
Jeg elsker kona mi, familien min.
Er det hierarki på kontoret ditt?
Det handler ikke om det, men om samarbeid.
Hvis den beste ideen kom fra den yngste av de ansatte,
hadde jeg gått for den.
Men i et godt arbeidsmiljø må folk føle seg trygge på
at grensene blir respektert.
Hvis et parlamentsmedlem innrømmet et forhold til en ansatt,
ville jeg forklart svært detaljert hvorfor det ikke er greit.
Og likevel?
Jeg gjorde en feil.
Forholdet varte i fem måneder.
Hvis du visste at det var galt, hvorfor fortsatte du å gjøre feilen?
Jeg hadde aldri tenkt å ha en affære med Miss Lytton,
men det var vanskelig for oss å stoppe.
-Hvorfor? -Vi brydde oss om hverandre.
-Og vi hadde mye til felles. -Som?
Politikk.
Vi kunne diskutere fordelene ved et standpunkt i dagevis.
Vinklene, hvordan det ville gå.
Olivia elsker politikk. Hun glemmer ingenting.
Og jeg stolte på hennes skarpe sinn.
Så etter det første møtet fortsatte forholdet.
Ga du henne gaver?
Jeg sendte blomster iblant. Og ja, hun fikk noe til bursdagen.
Hva fikk hun?
Et halskjede. I platina, med et anheng formet som en nøkkel.
En nøkkel?
Hvordan skulle hun tolke det?
Bare som et symbol. Et tegn på at hun var vesentlig i mitt…
Bare at jeg satte pris på henne.
Og for tidslinjens skyld, når har hun bursdag?
-Sent i juli. -Husker du datoen?
23. juli.
Vent litt.
-Er det bedre? -Ja, mye bedre. Jeg hører deg nå.
-Hei. -Kan du filme litt for meg?
Det lover jeg å gjøre.
-Vil du at vi skal komme tidligere hjem? -Ja, vær så snill.
Nei, jeg ville aldri bedt om det. Kos dere.
Kan du ikke bare snike deg ut hit?
Skulle gjerne gjort det, men jeg har hauger med ting å gå gjennom.
-Ikke jobb for hardt. -Jeg skal ikke det. Savner dere.
-Savner deg, pappa! -Savner deg!
Savner deg. Ha det.
-Jeg savner deg. -Ha det.
Ha det.
Du satte pris på henne.
Du ga henne en dyr gave som tegn på det.
Ville det vært rettferdig å si at forholdet var seriøst?
Vel, ja.
Miss Lytton har fortalt at hun var forelsket i deg.
Var følelsen gjensidig?
Jeg tror det er en mulighet.
Ja.
Det var jeg.
Vi var like investert i hverandre.
Og det var derfor jeg…
Hvordan reagerte du da du fikk høre at Olivia Lytton
hadde anklaget deg for voldtekt?
Jeg ble forbløffet.
Jeg forsto virkelig ikke det jeg ble fortalt.
Det beskriver i hvor stor grad de ordene ikke ga mening.
Jeg vil ta deg med tilbake
til komitéromskorridoren om morgenen 12. oktober.
James.
Jeg takler ikke denne dritten.
Bare for å ha det klart, hvem trykket på heisknappen?
-Det var Olivia. -Hun sa at det var deg.
Det var Olivia.
Vet du hvorfor?
Nei, jeg fulgte etter henne da hun sa…
James.
-Hvor skal du? -Hvor skal du?
Hva tenkte du da?
Hun visste at artikkelen opprørte meg.
Jeg antok at vi skulle gå et sted og diskutere saken.
Hvor fikk du alt det fra?
Som kolleger forsto vi hverandre.
Hun hadde jo også vært kjæresten din?
Det tenkte jeg ikke på. Jeg ville høre hva hun mente om artikkelen.
Hva skjedde da heisen kom?
James.
-Jeg gikk etter henne. -Hva håpet du å diskutere?
Artikkelens anklager om arroganse rystet meg,
og jeg tenkte at hun ville få orden på tankene mine.
Snakket dere sammen i heisen?
-Nei. -Hva skjedde?
Hun sendte meg et blikk som var typisk for oss.
Gikk du mot henne?
Nei. Hun strakk seg og kysset meg.
Hvordan kan du være så sikker på at hun tok initiativ til kysset?
-Fordi hun strakk seg opp. -James.
Jeg husker at jeg skvatt. Etter det var vi samstemt, som vanlig.
Hva mener du med det?
Jeg la armene rundt henne i en omfavnelse.
Vi kysset.
Hun flyttet hånden min ned på baken sin.
Miss Lytton hevder at du rev opp blusen hennes.
Hun lyver, dessverre. Hun hjalp meg å kneppe den opp.
Jeg er ikke en brutal mann som river opp bluser.
-Og den ødelagte strømpebuksen? -Det må ha skjedd da hun dro den ned.
Jeg prøvde å hjelpe, men det gikk hett for seg.
-Hett? -Vi var sultne på hverandre.
Og trusen som hadde revnet, kan du si hvordan det skjedde?
Nei. Den kan ha røket da hun dro den ned.
Jeg husker ikke lyden av at noe revnet. Men…
Men hva, Mr. Whitehouse?
Vel, Miss Lyttons truser pleide å være delikate.
Hvordan forklarer du blåmerket på Miss Lyttons bryst?
Det kom av et ivrig kjærlighetsbitt.
Hadde det skjedd før?
Ja, hun ville at jeg skulle gjøre det når vi elsket.
Noe jeg gjorde i kampens hete…
-Så… -Et blåmerke var ikke målet.
Jeg håper det sier seg selv.
Samtykke.
Mr. Whitehouse, juryen er her for å vurdere samtykkespørsmålet.
Spørsmålet om ja og nei, slik min lærde venn la det frem.
Miss Lyttons forklaring er at du sa: "Ikke vær luremus."
Det antyder at du visste at hun ikke ville ha sex. Sa du det?
-Nei. -Sa du "ikke lur meg"?
-Nei. -Brukte du ordet "lure"?
-Vi snakket ikke. -Miss Lytton sier at hun sa: "ikke her."
Hørte du henne si det?
Ingen ord ble utvekslet, sier jeg. Samtalen vår var kun fysisk.
Vi var godt kjent med hverandres kropper og signaler.
-Kan hun ha sagt det uten at du hørte det? -Nei. Vi sto veldig nær hverandre.
Miss Lytton viste tydelig at dette var noe hun ville.
Og dessverre trengte jeg ingen overbevisning.
Er du sikker på at Miss Lytton samtykket til samleie?
At hun, i all vesentlighet, sa ja?
Ikke bare ga hun samtykke, hun insisterte.
Hun sa: "Ja, for faen."
Er du sikker på dette, Mr. Whitehouse?
Jeg har aldri vært sikrere på noe.
Takk.
Det var alt jeg hadde, herr dommer.
Mr. Whitehouse, jeg går rett til dagen da hendelsen skjedde.
-Du skulle snakke med utredningsutvalget? -Ja.
-Om et viktig tema? -Ja.
-Møtet skulle til å begynne. -Riktig.
-Om hvor lenge? -Jeg vet ikke. Ikke lenge.
Et par minutter?
-Ja. -Så ikke veldig lenge.
Hva skulle du gjøre i den tiden?
Bare samle meg litt, antar jeg.
-Planla du å ha sex på de få minuttene? -Nei, selvsagt ikke.
-Var det en del av å samle deg? -Nei.
Så da du stormet av gårde
i motsatt retning av møtet, hvor skulle du?
Ikke noe sted. Jeg var opprørt.
Fordi The Times kalte deg arrogant?
Det var urettferdig.
Så du så ikke etter et privat sted å ha sex?
Nei.
Men allikevel hadde du det et par minutter senere.
Sex med eks-elskerinnen din i en heis.
Det var ikke planen.
Jeg har et par ting til å avklare.
Miss Lytton sier du rev opp blusen hennes.
-Det gjorde jeg ikke. -Du er en sterk mann.
Tidligere Oxford-roer, forstår jeg. En idrettsutøver.
Og du kan med sikkerhet si at du aldri har revet opp en kvinnes bluse?
-Det kan jeg. -Miss Lytton sier at du revnet trusen.
Jeg gjorde ikke det.
-Å, revnet den av seg selv? -Nei.
Var trusen så, hva var det du sa, "delikat"?
Er du ekspert når det kommer til kvaliteten på dametruser?
-Herr dommer. -Miss Woodcroft.
Dette var ikke en normal situasjon for deg?
Hva mener du?
Med mindre det var normalt for deg å ha sex stående på vei fra A til B?
Nei, det var ikke normalt.
Har det aldri skjedd før?
Aldri.
Du og Miss Lytton hadde hatt sex i Underhuset to ganger før.
Ja.
Så du kunne ha forventet at hun ville gjøre det igjen?
Ha sex med deg et sted i Underhuset?
Kanskje. Bare ikke i det øyeblikket.
Du var rasende da du gikk inn i heisen?
-Nei. -Artikkelen gjorde deg sint.
Litt frustrert, ikke rasende.
Det som skjedde i heisen gikk fort?
-Det var over på få minutter? -Ja.
Så la meg spørre deg igjen,
da du gikk inn i heisen, håpet du at dere skulle ha sex?
Nei, ikke i utgangspunktet.
Hva fikk deg til å ville ha sex?
Hun så på meg, og det ble fort klart at det kom til å skje.
Jeg tenkte ikke det da jeg gikk inn i heisen.
Så du går inn i heisen, hun ser på deg på en bestemt måte,
og så støter dere sammen og kysser?
Ikke umiddelbart.
Og så er hånden din på baken hennes?
Hun ledet hånden min dit.
Heisen er liten, litt over en meter bred. Hvor nært sto dere?
Vi kysset, var intime.
Så veldig nært? Ti eller tjue centimeter fra hverandre, kanskje mindre?
Ja, jeg antar det.
Så om hun hadde sagt "ikke her", hadde du hørt henne?
Ja, men hun sa aldri noe.
-Ingen sa noe? -Nei.
Du sier du ikke er brutal. At du hadde stoppet om hun ba deg.
Selvsagt, men hun sa ingenting.
Hun sa at hun ba deg stoppe.
Hun tar feil.
-Hun sa: "ikke her." -Nei.
Du trengte inn i henne selv om du visste at hun sa nei.
-Nei. -Allikevel sa du: "Ikke vær luremus."
Jeg burde gå.
Kjenner jeg ikke deg, bør vi bli kjent.
Ikke vær luremus.
Mr. Whitehouse?
Må jeg gjenta spørsmålet?
Jeg har allerede sagt at jeg ikke sa det.
Kanskje det er hørselen din som er tvilsom, Miss Woodcroft.
Hva betyr det ordet, Mr. Whitehouse?
Hvilket ord?
-"Luremus." -Det er teoretisk, jeg sa det ikke.
-Men du forstår betydningen? -Ja.
Få høre, er du snill.
Det er en kvinne som tenner en mann, men ikke har tenkt å gå hele veien.
Men jeg sa det ikke. Det er et stygt ord.
Og hvorfor er det et stygt ord?
Det er nedverdigende og arrogant.
-Noe mer? -Misogynt.
Så om en mann sier det til en kvinne,
bebreider han henne for å ikke ville ha sex?
Om en mann sier det, men ikke denne mannen.
Så for å være helt tydelig,
du sa ikke: "ikke vær luremus", for det er noe du aldri ville sagt?
-Ja. -Du har aldri sagt det før?
Nei.
Så når Miss Lytton sier at du sa: "Ikke vær luremus", lyver hun.
Dessverre.
-Lyver hun om at du voldtok henne? -Ja.
-Har noen sagt nei til deg før? -Det er et absurd spørsmål.
Var det utenkelig at Miss Lytton sa nei?
Selvsagt ikke. Men i dette tilfellet sa begge ja.
-Er du sikker på det? -Ja.
Noen grunn til at Miss Lytton kommer med en falsk påstand om voldtekt?
Nei, og det gjør meg bekymret for henne.
Men hun får ingen fordeler ved å gjøre dette?
-Fordeler? -Karrieremessig.
Det hjelper ikke karrieren?
Så etter at du avsluttet forholdet, fortsatte hun å jobbe for deg,
og når du viste at du ville ha henne, anklaget hun deg for voldtekt.
Er det riktig?
-Jeg ser hvordan det høres ut. -Det høres usannsynlig ut?
Kanskje hun ville ødelegge karrieren min.
Hvorfor?
Hun kan vel vise at hun er såret på mindre katastrofale vis?
Hun kunne gått til kona di.
Alt jeg mente å si, Miss Woodcroft,
er at karrierer står på spill i saker som dette.
Uten tvil. Det står mye på spill.
Jeg ser hva du gjør.
Fremstiller meg som arrogant, en mann uten tvil eller skrupler.
Du kaller meg berettiget.
Et slags privilegert beist
oppdratt til å tro at han kan ta hva han vil.
Men jeg er ikke den mannen.
Sier du det, Mr. Whitehouse?
Ble jeg født i heldige omstendigheter? Ja.
Jeg har gått på gode skoler,
men jeg har brukt hele karrieren til å tjene samfunnet, velgerne og landet.
Sier du at et liv i samfunnets tjeneste gir deg rett til å voldta?
-Dommer! -Miss Woodcroft.
At du våger?
-Jeg har visst truffet en nerve. -Det holder nå.
Jeg har tenkt over det som skjedde i heisen med Miss Lytton flere ganger,
og spurt meg selv om jeg kunne ha tatt feil?
Svaret er nei.
Jeg har også tenkt over andre ganger i livet mitt
hvor sexen var like løssluppen som den var spontan.
Jeg var veldig seksuelt robust i min ungdom, og jeg har tenkt over det.
Men jeg kan se deg i øynene og si at jeg vet innerst inne,
og i hvert fiber i kroppen, at jeg aldri har gått over streken.
Jeg spør deg ikke om fortiden, eller din seksuelt robuste ungdomstid.
Bare om du i dette tilfellet
kunne hatt grunn til å tro at Olivia Lytton ga deg sitt samtykke.
Men fortiden informerer nåtiden, ikke sant?
Når jeg ser på mine tidligere møter,
når jeg tenker på det som skjedde i heisen,
er jeg fortsatt overbevist om
at jeg aldri har ignorert en kvinnes ønsker,
og jeg har aldri hatt sex som ikke var 100 % samtykkende.
For når vi snakker om samtykke,
snakker vi om etikk.
Jeg er en som synes uetisk atferd er motbydelig.
Og jeg lurer på, Miss Woodcroft…
…gjør du det?
Jeg er ikke her for å svare på dine spørsmål.
Jeg er her for påtalemyndigheten.
Og som jeg har sagt fra begynnelsen, saken min er veldig enkel.
Olivia Lytton sa klart ifra
at hun ikke ville ha sex. Stemmer ikke det?
Nei, hun sa ingenting.
-Derfor kalte du henne luremus. -Jeg sa aldri det.
Du kan ikke innrømme det, eller hva?
For det ordet demonstrerer at du visste at hun ikke ville ha sex med deg.
Hun ga deg ikke det du ville, og derfor tvang du deg på henne.
-Jeg tvang meg ikke på henne. -Derfor anklaget hun deg for voldtekt.
Jeg er ingen voldtektsmann! Jeg voldtok henne ikke!
Ordet "voldtekt" og navnet mitt har ingenting med hverandre å gjøre!
Jeg har ingen flere spørsmål.
Miss Regan?
Ingen spørsmål.
Kan du gå tilbake til tiltalebenken, Mr. Whitehouse?
To N-er?
-Er du sikker, Krystyna? -Ja, jeg er sikker. To N-er, to P-er.
-Når kommer de hjem? -Snart. Vi må sette den sammen.
-Noen kommentarer? -Sophie!
Kjør. Skynd deg, vær så snill.
Tilgi meg.
-For hva? -At jeg sa jeg var forelsket.
Jeg måtte få det til å høres ekte ut. Det var strategisk.
Råd fra advokaten eller Chris Clarke?
Bare instinkt.
Men du skal vite at det ikke er sant.
Det var kjempebra, Kate. Ingen kvinne har nok snakket sånn til ham.
-Skal jeg ta med disse til kontoret? -Ja, takk.
Jeg ser hva du gjør.
Karrierer står på spill i saker som dette.
-Kjenner jeg deg? -Det er Polly.
Da bør vi bli kjent.
Miss Woodcroft?
Mrs. Whitehouse!
Hallo?
-Kom igjen. -Hallo?
Gratulerer med bryllupsdagen!
-Ble dere overrasket? -Ja.
Så flott. Takk.
-Tusen takk. -Takk.
-Vil dere ha kake? -Hvem sier vel nei til kake?
Vet dere hva? Jeg…
Det har vært mye spenning i dag.
Jeg er snart tilbake.
Et øyeblikk.
Sophie?
Snart tilbake.
-Pappa, vil du ha kake? -Ja, kake.
-Hei. -Hvor er du?
Kontoret.
-Fortsatt? -Jeg må forbedre sluttinnlegget.
Rota du det mesterlig til i dag?
Jeg tror det. Men det gjorde han også.
-Går det bra? -Usikker.
-Jeg kom meg gjennom det. -Trenger du selskap? Sjokolade?
Begge deler.
Men jeg må jobbe.
Jeg er her.
Og jeg elsker deg for det.
Dette vil ta slutt.
-På en eller annen måte. -Stemmer på førstnevnte.
Takk, kjære.
Mrs. Whitehouse.
Miss Woodcroft.
Tekst: Anette Aardal