СЕРІАЛ NETFLIX
Коли я вперше побачив Аріелу, вона була гарна, смілива, та розбита, вона вмирала.
Тому я віддав їй свій ореол.
Не просто щоб урятувати її.
Я бачив брехні цього світу
й те, як вони мали привести людство до хаосу.
Я усвідомлював, що разом ми створимо щось нове.
Нову релігію, засновану на правді.
Але мені декого бракувало поряд зі мною.
Я любив її.
Ця любов затьмарила мій розум.
Тисячу років тому, коли Адріель зійшов на Землю,
він почав будувати власну церкву.
Не будь-яку церкву, а перевернутий храм глибоко під землею.
Перевернутий? Що? Чому під землею?
Історичного пояснення немає.
Адріель стверджував, що хотів використати свою церкву та її силу,
щоб донести до людей нову правду, свою правду.
Але віра Аріели до нього ослабла.
Вона молилась про скерування.
І Бог дав їй відповідь…
у вигляді зброї.
Захоплена її божественною зустріччю…
Аріела взяла ту нову зброю,
заприсягнувшись покласти край правлінню Адріеля.
-Зрештою, Ореол… -Зіпсував її.
Це я винен. Я мав здогадатися.
Зброя надто потужна, яку не може надто довго носити людина.
Тієї ночі, коли вона зіткнулася зі мною, я подивився їй у вічі.
І я знав…
що вона більше не бачить мене собою.
Уважала мене…
Монстром.
Маніпулятором і брехуном.
Дияволом.
Вони билися.
Адріель був сильнішим, безмежно могутнішим.
Але в Аріели було те, чого йому бракувало.
Її сестри.
Так.
Вони були її справжньою силою.
-Вона налаштувала… -…ОХМ проти мене.
На жаль, знала, що мене не вбити в цьому світі.
Тож вона наскочила на нього, опинившись у великій небезпеці.
Адріель упіймав хрестоподібний меч правою рукою,
а ліву він запхав до нутра Аріели,
і вів усе вище й вище, щоб дістатися серця.
Вона досягла бажаного.
Наблизилася до нього.
Останніми силами вона поклала терновий вінець на голову Адріеля.
Вона мене обдурила.
Напала на мене зі зброї з іншого боку,
яка зробила мене непритомним і безсилим.
Коли я нарешті прийшов до тями,
вони вже запечатували печеру, яка стала мені в'язницею
на тисячу років.
Аріела принесла себе в жертву.
І храм Адріеля став його могилою.
Вона померла, щоб ув'язнити його.
Якщо спрацювало один раз, може й знову.
-Так? -Це єдина ціль мого ордену.
Але, Ейво,
ніхто ще не долав Адріеля, залишившись серед живих.
Ну що ж,
доведеться нам писати історію.
Звідси Ліліт востаннє доповіла.
Джилліан?
Допоможіть нам.
Вибачте. Я не можу.
Знаю, ми немало просимо.
-Ви вже допомагаєте Ліліт. -Ліліт зникла.
Будь ласка, ідіть.
Як це зникла?
Ейво.
Скажи, що тут її син.
Що таке?
Де мій…
Привіт, мамо.
Де Ліліт?
-Не знаю. Вона пішла. -Куди?
Гадки не маю.
Я лише можу сказати, що Ліліт змінювалася.
Не лише фізично, але й ментально. Її психічні процеси погіршувалися.
Вирішила піти, сказала, що шукатиме допомоги в іншому місці.
І ви дозволили їй піти в такому стані?
Ну вона міжвимірна істота з можливістю квантової телепортації.
-Що ти пропонуєш? -Бодай щось.
-Каміло. -Що?
Стримуйся.
Ваша Святосте.
Головна чернице, ви сама?
Так.
Я досліджував Адріеля.
Розповідайте.
Не можу зараз говорити.
Завітайте на таємний конклав у Мадриді.
Ви й усі інші, кому я можу довіряти.
Я буду там.
Не все ще втрачено.
Покладімося на віру.
Ти сьогодні говорив з янголами? Що вони сказали?
Він покликав мене, і з'явилося світло, і я побачив його.
Ми знайшли інші двері.
Які все змінять.
Я досі чую голос Адріеля.
Який упихає образи мені в голову.
Використовує мене.
Якби ж я…
Я не розуміла.
Як ти могла?
Я хотіла лише зцілити тебе.
І зцілила.
І я вдячний.
Вибач.
Мабуть, тобі дуже важко.
Скільки часу ти провів по той бік?
Важко сказати.
Чотирнадцять, п'ятнадцять років.
Мабуть, так самотньо.
Ні.
Я був не сам.
Куди ж ти подалася, Ліліт?
Вона зі мною.
-Вибач. -Мені дуже шкода. Я тебе не побачила.
Вибач.
Це…
Знову голова розболілася.
Як давно тебе це переслідує?
З нападу на монастир.
Одна зі старших сестер…
торкнулася мене.
Каміло?
Я не придала цьому значення тоді, але
тоді й почалися головні болі.
І
я чую голоси.
Гаразд.
Ходімо зі мною.
Майкле!
Ні!
Ходімо, матусю.
Я пробіг через портал.
По той бік…
я знайшов те, що вважав Раєм.
Але я такого не очікував.
Він був порожнім,
величезним.
Я блукав пустелею, сам, наляканий.
Поки мене не знайшли мандрівні янголи.
Відвели мене до міста, що сяє.
До Реї.
Реї?
Рея — це сутність.
Неймовірно потужна.
Вона повелителька Адріеля.
Повелителька?
Зцілила мене.
Виростила в залах свого королівства.
Тренувала мене до мого повернення на Землю,
щоб спинити його.
Спинити його?
Як?
Не можу сказати.
Поки що.
Це схоже на синхронічність, так?
У Середньовіччі монастирі таємно приймали іноземних мандрівників,
щоб захистити від релігійних переслідувань.
Тому доречно, що це відбувається в готелі,
якщо задуматися.
Та треба обговорити ситуацію в більш приватній компанії.
Авжеж.
Дякую, що запросили мене.
Цей конклав для мене — наче мрія.
Коли ми зайдемо, не говори.
Слухай усе, що кажуть і чого не кажуть.
Зважай на кожну деталь.
-Усе, що може нам допомогти. -Так.
Вибачте, я захопилася.
Ніколи не перепрошуй за свої дари.
Просто використовуй їх з розумом.
Боже мій.
Це архієпископ Кентерберійський!
Стримуйся.
Друзі, колеги.
Дякую, що так швидко відреагували.
Прошу, сідайте.
Я зібрав вас тут, щоб обговорити термінову справу.
Яка загрожує самій природі релігії.
Ви сьогодні тут, бо залишаєтеся вірними своїй вірі й тим,
хто її представляє.
Але важливо, щоб те, що ми обговоримо сьогодні, залишилося в цих стінах.
Матвій 7:15 зазначає:
«Стережіться лжепророків, які приходять замасковані в овечу шкіру,
а насправді є вовками лютими».
Дехто каже, що ангел зійшов з небес, щоб урятувати людство від зла.
Але я кажу, що вовк ходить серед нас.
Як тобі було всі ці роки під землею?
Було темно, нескінченно.
Та на відміну від короткої свічки, життя людського,
я не обмежений.
Я інакше вимірюю час.
І я терплячий.
Дуже терплячий.
То що ж ти таке?
Я ангел Адріель.
А я що таке?
Я і пояснити не зможу, що ти.
Але я можу показати.
Якщо довіришся.
Заплющ очі.
Ні, припини.
Що ти робиш?
Довірся мені.
Можу дещо показати?
Це Рея?
Ні. Майкле.
Розкажи.
Що?
Я дарма сумнівався.
Думав, можу щось змінити, та…
спосіб Реї єдиний.
У тебе шрам.
Не рухайся. Спокійно.
Я?
Я спокійна.
Брехати ти не вмієш, Каміло.
Беатріс.
Якщо Адріель справжній, то всі книги помилялися.
Не думала про таке?
Звісно.
Знаю, це жахливо,
але іноді навіть важко молитися.
Так.
Я розумію.
І не лише мені.
Головна черниця не каже, та я знаю, що це впливає на неї.
Тепер і на тебе.
Не хвилюйся за мене.
Усе гаразд.
Ти теж не віртуозно брешеш.
Хоча б краще за тебе.
Я намагаюся всім допомогти,
та не відчуваю, що цього вдосталь.
Не твоя робота все виправляти, Каміло.
Узагалі нічия.
Коли ти приєдналася, я не шкодувала тебе.
Мала потенціал.
І була такою зеленою. Не хотіла, щоб ти постраждала.
Ти найкраща з нас.
Наше ядро.
Навіть якщо зараз не все гаразд, усе буде добре.
Так.
Що це таке?
Це дивініум.
Схоже на
цвях?
Це не цвях.
Це хрест.
Витягни його.
Я не можу.
Він уплетений у спинний мозок.
Розплющ очі.
Я не мала довіряти тобі.
Даруй за біль.
Боюся, це був єдиний спосіб.
Навіщо робити сліпою? Чому б просто не вбити?
Ліліт.
Розплющ очі.
Тепер
скажи,
що ти бачиш.
Я бачу…
реальність.
Каміло?
Запитаю, чи допоможе д-рка Салвіус.
Може, зможе блокувати те, що робить Адріель, своїми технологіями.
Добре.
І Каміло?
Га?
Те, що сталося в музеї, — це не твоя провина.
-Я не мала… -Усе добре.
Дякую.
Що ж, якщо я можу чимось допомогти, ти лише скажи.
Беатріс.
Ти теж скажи.
Ти про що?
Думаю, ти знаєш.
Не думаю.
Ти й Ейва.
Це непорозуміння.
Мій обов'язок — піклуватися про черницю-воїна та її безпеку.
-І на цьому все. -Нічого соромитися.
Легко закохатися в черницю-воїна.
Найважче — любити черницю-воїна.
Вони ніколи не твої.
Вони не вічні.
Як справи?
Тренуюся.
Ейво!
Ти ціла?
Усе гаразд.
Ореол знову вимкнувся.
Як у музеї та в церкві.
Так,
стає гірше.
Чому це відбувається?
Не знаю.
Не знаю. Звідки мені знати, як він працює?
Думала, що ми перетреновуємося, але…
Усе добре.
Беа.
Мені треба поставити це йому на голову, а тоді…
Я довіряю тобі. Ти знаєш.
Ми переможемо.
Я хочу вірити, що ти вчиняєш так не з власної волі.
Що тебе якось скомпрометували.
Скомпрометували?
Якось?
Знаєш,
ще одне хороше в тому, що серед нас є наш рятівник,
це те, що коли ти шукаєш відповіді,
завжди можеш запитати його.
Так, мабуть, так і зроблю.
Господи. Що трапилося?
Я зустрів старих друзів.
Ти неспокійний.
Неспокійний? Ні.
Захоплений.
Так. Це захопливо, правда?
Ще два дні, друже мій.
І разом ми передамо цей світ Адріелю.
Для когось Адріель — пророк.
Для інших він рятівник.
Я навіть чув, як звуть Другим пришестям.
Але насправді це все неправда.
Він шарлатан.
Як це можливо?
Ми бачили кари: фурункули, сарану, цей туман страху.
Як звичайна людина може таке створювати?
Я не кажу, що він звичайна людина.
Він може бути дияволом, демоном, відхиленням.
Я кажу, що він не всемогутнє божество, за яке себе видає.
З усією повагою, Франческо, боюся, що ви небезпечно наївний.
Уявіть, що, як кажуть, Адріель — це справжній янгол.
Відмова йому може викликати гнів Божий.
Я скажу вам, дорогий архієпископе, що справжньому янголу не довелося б
використовувати технології «Арк-тех», щоб заражати людей фурункулами.
Або створювати високочастотні звукові хвилі, щоб заманювати сарану.
Звідки вам це відомо?
У мій улюблений Ватикан потрапив зрадник,
який видав інформацію на допиті.
Я знаю таємницю Адріеля.
Більше того я знаю, де він з'явиться, щоб здійснити наступний етап своїх планів.
І я кажу вам, що ми маємо протистояти й знищити цю зіпсуту істоту,
перш ніж він знищить нашу віру, нашу Церкву й наш світ.
Тихо. Прошу тиші.
Ваша Святосте.
З точки зору доктрини церкви,
боюся, я не зможу виправдати напад на цю людину,
не знаючи, що він не той, за кого видається.
Ні!
Ви просто боїтеся. От і все.
Перепрошую?
Ви боїтеся Адріеля.
Ви боїтеся Божого гніву.
Ви боїтеся втратити підтримку своїх парафіян.
Але я можу сказати, що його Святість має рацію.
Ви не можете дозволити собі чекати на зустріч з Адріелем.
Хто ця особа?
Я…
Я Ясмін Амунет.
Я нащадок коптського ордену,
який тисячоліттями готувався до повернення Адріеля.
І ми з самого початку знали, що таке цей Адріель.
Диявол.
Відправлений, щоб затьмарити розуми боязливих людей.
Раджу вам мовчати, дівчино, і прислухатися до начальства.
А я вам раджу, архієпископе,
послухати куди більш обізнану, ніж ви.
Як ви смієте, головна чернице?
Дозволите цим жінкам з вашої отари говорити зі мною, як зі звичайним…
Наші сестри помирають.
Жінок мого ордену жорстоко вбили,
поки ви сидите й обговорюєте наміри Бога.
Чесність масового вбивці.
Справа не в захисті церкви.
Або нас самих.
Адріель становить глобальну загрозу для всіх, вірних і невірних.
Якщо сидітимете, склавши руки,
поки повстання Адріеля веде до загибелі мільйонів…
Нехай Бог помилує ваші душі.
Сідайте, Джастіне.
Головна черниця та її учениця-ентузіазстка мають рацію.
Я не запросив вас на дебати.
Забагато смертей.
Зрадники проникли в наші найвищі чини.
Настав час для дій.
-Точно! -Так.
Гарно сказано, Святий отче.
Ми всі серйозно помилилися в тому, як реагували на Адріеля.
Ми були занадто зневажливими,
не хотіли бачити правди,
сприймати його серйозно.
Але хто буде з нами сьогодні,
у найбільшій теологічній битві нашого життя?
Сьогодні ми робимо перші складні кроки,
щоб виправити помилки минулого.
Ні!
Слава Адріелю!
-Ні! -Ні!
Ні!
Моліться, сестро.
Ти перший.
Твоя недооцінка Адріеля підкреслює твою невдачу в лідерстві.
Твій первородний гріх нашкрябаний на щойно чистій дошці.
Століттями ви падали на коліна, щоб поклонятися людині,
міфу, божеству, яке ледве визначили.
Тепер до вас прийшов рятівник
з плоті й крові й беззаперечної сили.
Притримайте свої благочестиві вигуки віри.
Сьогодні ваші гріхи омиються кров'ю.
Слава Адріелю!
Нехай Адріель принесе вам мир.
Ентузіастко!
Франческо, ходімо!
Це я.
Перевірте двері.
Уперед!
Тримайте.
Вони божевільні.
Не божевільна. Одержимі.
Відійдіть.
Ну ж бо!
Має стримати.
Дякую. Він підійшов до мене.
Мені було страшно. Я не могла думати.
Ти молодець. Просто дихай. Дихай.
Дай-но гляну, де порізав.
Каміло. Ти чуєш?
Головна чернице?
Я чую вас.
Конклав скомпрометували. Майже всі загинули.
Вас поранено?
Я вибралася з Дуретті та Ясмін, але ми застрягли на 13-му поверсі.
Їх забагато, щоб ми пробилися.
Що вам потрібно? -Виведення.
Ваша Святосте. Попийте.
Стільки смертей, стільки навернених.
Навіть Вільям.
Я і гадки не мав.
Франческо.
Це правда?
Що Адріель використовує технології «Арк-тех» для виробництва цих кар?
Адріель проводить службу в «Арк-тех» уранці 23-го.
Я скликав цей конклав, бо вірив, що мої вірні допоможуть розкрити Адріеля.
Тепер уже надто пізно.
Ще не пізно.
Ми ще можемо перемогти.
Як?
Хто тепер буде з нами?
Так, кілька наших гостей кажуть, що чули постріли нагорі.
Первістки, вісім чи десять. Озброєні й, мабуть, одержимі.
О так. Вони одержимі.
Не впораємося. Не в такому замкнутому просторі.
З ХРЕСТА ЩОСЬ ВИХОДИТЬ. БЕАТРІС
-Вибач. -Докторко Салвіус.
Енергія, яку бачила Беатріс, —
це той самий потік, який активував Ков.
Це молитва.
Це що?
Коли ти молишся або зосереджуєшся на певному бажанні,
мозок створює унікальний електричний імпульс.
Гадаю, Адріель знайшов спосіб використати цей імпульс,
щоб перетворити на енергію.
Ось чому Крістіан побудував цю провідникову конструкцію.
Може, саме тому Адріелю потрібні ті хрести.
Він перенаправляє енергію на себе.
Думаєте, він краде молитви до Бога?
Так, Бога.
Ким би він не був.
Я принесу тобі щось, щоб блокувати сигнал.
Щоб Адріель не вплинув на тебе.
Дякую, докторко.
Боже, що ще?
Хто це?
Підкріплення.
Як вони знайшли нас?
Почули поклик.
Привіт.
Адріель мене шукав?
Приведіть її до мене.
Головна чернице? Це Беатріс.
У коридорі чисто.
Ми йдемо.
Ні, я не піду з вами.
-Франческо, вони тебе вб'ють. -Ні.
Якби хотіли вбити мене, я б помер у тій кімнаті.
Адріелю потрібна моя легітимація перед світом.
Це його план.
І це наш найкращий шанс показати світові правду.
Я вірю, що ми зможемо викрити Адріеля і покласти цьому край.
Нам треба поквапитися.
Ви впевнені?
Поверніться по мене.
Обов'язково.
Я обіцяю.
Стояти! Просто застрельте її!
Чорт.
Бляха. Чорт!
Ейво!
Ні! Ейво!
О Боже, ні.
Ейво.
Ні!
Ейво! Ні!
Будь ласка!
Я знаю, що світ нелегкий і безжальний.
Знаю, що черниці-воїни помирають.
Будь ласка, не покидай.
Не хочу, щоб ти вмирала.
Знаєш,
і мені не дуже хочеться.
Обережно.
-Вибач. -Усе гаразд.
Нас їм не здолати, Беа.
Не коли ми разом.
Я знаю.
Вибачте, отче.
Але ви згрішили.
Хай Бог пробачить вам, Вільяме,
бо ви точно знаєте, що робите.
Так бачить Ейва.
Ні.
Так бачиш ти.
Тільки ти.
Ти не змінюєшся, Ліліт. Ти очищаєшся.
Нас обох обрали для вищої мети.
Шлях, яким ми підемо, буде нелегким.
Буде біль.
Ти можеш відчути його.
Можеш і спричинити.
Але врешті-решт ти створиш нове існування.
Там, де справжню силу розділять усі,
а не лише боги.
Ми здатні прорізати тіні
та виявити світло, яке їх відкидає.
Ти потрібна мені.
Переклад субтитрів: Соломія Сорокотяга