PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Tady najdeme odpovědi.
První část je v latině.
Umíte ji někdo?
Jo, soukromý školy.
Kéž bych taky uměla latinu.
„Příběh o smrti anděla Adriela.
Jako první jeptiška válečnice
zřídila Areala Řád křížového meče.
Shromáždila ženy oddané církvi
odhodlané bojovat i zemřít pro svou víru.
Držte zbraň!
Anděl Adriel byl na Arealu hrdý,
ale jelikož jí daroval svou svatozář, musel žít jako smrtelník
a také tak zemřít.
Jeho pozůstatky byly uloženy do hrobky v centru Nekropole,
dávném městě mrtvých.
Po celá desetiletí lidé cítili, že z jeho hrobky vychází velká síla.
Stala se tak poutním místem.
Někteří přiváděli nemocné a umírající, již se prý uzdravili.
Jiní cítili příval síly, kterou použili proti svým nepřátelům.
Sílu z hrobky šlo použít pro konání dobra i zla.
Hrobka byla legendárním svatým místem,
než sestry rozhodly, že tato nadpozemská energie
byla pro obyčejné lidi příliš silná.
A tak jeho pozůstatky schovaly do ohromné kamenné krypty.
Namísto dveří umístily obrovský kámen,
jenž navždy zapečetil jeho hrob.
Na výstrahu vykradačům hrobů
do kamene vytesaly varovné symboly nad slovy Et defunctis requiem.“
Co to znamená?
Dopřejte mrtvým odpočinku.
„Časem byla hrobka zapomenuta a vlivem počasí zasypána zeminou,
než na tom místě vyrostlo nové město.
Vatikán.“
Shannon napsala, že nadpozemská energie andělských kostí může ovládat démony.
Že ve skutečnosti váže démony k našemu světu.
Do prdele.
Myslela si, že o tom církev celou dobu ví.
Otče, vy už jste o tom slyšel?
Ano.
Smlouva s ďáblem, aby lidé záviseli na církvi.
Dokud bude ve světě temnota, lidé u nás budou hledat světlo.
Odmítal jsem tomu věřit.
Ale Shannon tomu věřila.
Dává to smysl.
Přes zdi hrobky se nikdo nedostane.
Kromě jeptišky válečnice. Ta jimi projde.
Bude-li Duretti papežem,
mohl by nositelce přikázat, aby tam vstoupila, a získat tak moc.
- To mohl i dřív, ne? - Možná to udělal.
Ale Shannon by odmítla.
Chtěl nositelku, jež může ovládat.
Proto vyhnal každého, kdo mu nebyl loajální.
Už mi věříte?
Pořád nechápu, jak Durettimu pomůže, když si přivlastní ty kosti.
Deník mluvil o kontrole.
„Ten, kdo má Adrielovy ostatky, bude pánem démonů.“
Může z nich udělat zbraň.
Aby ovládal a ničil své nepřátele.
Musíme se tam dostat dřív než on.
Když ty ostatky získáme
a budou tím, co psala Shannon, bude to dostatečný důkaz?
Asi bude muset.
Otče, pokud Adrielovy kosti opravdu vedou lidi k víře,
neoslabíme jejich odstraněním celou katolickou církev?
V tom se lišíme, Beatrice. Mně víc záleží na sestrách než na církvi.
To není fér.
Když se zbavíme Durettiho, můžeme zase spojit řád.
Avo, podle deníku jsou zdi hrobky silné 11,5 dirry.
To je přes šest metrů. To nebude snadné.
Nezapomeň, byla jsem ve skrýši Shannon.
Nezapomeň, že ses zasekla ve zdi Kolíbky.
Tak budu trénovat, sestro nezapomnětlivá.
A jak máme najít hrobku pod staletými nánosy zeminy
v labyrintu starých katakomb pod Vatikánem?
Zeptáme se experta.
Bože, vrátila ses.
Jo.
Chceme mluvit se Schaeferem.
Mám vám pomoct vloupat se do Vatikánu,
čímž ještě znásobím své problémy s církví?
Vy ne. On.
No…
Doufali jsme, že nám pan Schaefer pomůže najít Adrielovu hrobku.
Vlastně vy oba.
- Potřebuju někde trénovat. - Vyhodili nás z domova.
Také potřebujeme cihly na stavbu různě silných zdí. Jeden až šest metrů.
Co z toho budeme mít my?
Jestli jsou ty kosti opravdu tak mocné,
mohly by napájet vaše zařízení.
Tohle jsi chtěla, ne?
Jo, jen jsem překvapená.
To máte někoho i na obří cihly?
Děkujeme, doktorko Salviusová.
Hodně štěstí.
Půjdu dál studovat deník.
Tak jo. Jde se na to.
Jo! To byla brnkačka.
Kolik to je? Dva a půl metru?
Něco přes jeden.
Ale i tak. Dala jsem to jak nic.
Co dál?
Připojil jsem se do archivů Vatikánu,
využil jsem naše datové procesory
a částečně jsem tím zmapoval katakomby pod Vatikánem.
A kde je ta hrobka?
Badatelům se podařilo identifikovat jen 37 procent hrobek.
Adrielova mezi nimi není.
Pojďme to risknout. Až tam budeme, najdeme ji.
To by trvalo měsíce.
Když se stavěl Vatikán, Medicejové nechali Nekropolis zmapovat.
Je možné, že v ní poloha hrobky je.
Ale…
ta mapa byla zapůjčena a pak ukradena už před desítkami let.
Můžete tu mapu popsat?
Vím, jak vypadá, ale je ztracená.
Bez znalosti černého trhu není šance ji najít.
S tím bych asi…
mohl pomoci.
Nahradíte sestry na druhém a šestém stanovišti. Ať si odpočinou.
Na další službu musí být odpočaté.
Myslíš, že se zrádkyně vrátí?
Můžeme jen doufat.
Je tam někdo?
Dva bloky jí tak dlouho netrvaly.
Měly bychom se bát?
- Avo! - Asi jsem si trochu ucvrnkla.
Co se tam stalo?
V podstatě je to asi po metru fakt hrozný.
Ztratila jsem se a vzdala to.
Jako bych já byla pevná a ta zeď plynula okolo mě.
Je to jako procházet sirupem nebo tak.
Ale celou dobu okolo sebe cítím hmotu toho kamene.
Čím jsem tam dýl, tím víc mám pocit, že mě chce celou zaplnit.
A rozdrtit mě.
Co kdybych tě mohla nějak vést?
Vím, jak na to.
Kristian mluvil o černém trhu.
Tady by spíš rodiče Beatrice kupovali Picassa.
Je tu někdo, kdo nám může pomoci.
Má fotografickou paměť a pamatuje si vše, s čím obchodoval.
A jak vy ho znáte?
Z jiného života.
Počkej tady.
Ne.
No dobrá.
Dělej, co řeknu.
Sekne vám to.
Jdu za Estebanem.
Máme zavřeno.
Hele, señor…
Řekněte, že je tu Vincent.
Jdi do hajzlu.
Kam?
Co se děje, sakra?
- Ahoj, Estebane. - Vincente.
Běž.
Hledám něco neobvyklého.
Jistě.
Prosím.
GPS lokátor.
A ty sluchátka?
Nevím, jak to bude reagovat uvnitř betonu.
Slyšíš mě?
Jo.
Stojím hned vedle.
A teď to dám jak nic.
Máš za sebou něco přes metr. Pořád rovně.
- Stojíš. - Ztratila jsem se.
Udělej dva kroky kterýmkoli směrem.
Otoč se vpravo o 90 stupňů a pokračuj.
Chci ven. Dostaň mě ven.
Už jen kousek.
To zvládneš.
Avo?
To nic.
Dokázalas to.
Díky.
Nevím, co se stalo. Je to takový…
Čím jsem tam dýl…
Tím jsi slabší.
Vysáváš ze svatozáře energii. Ale pokud ti dojde v tomto případě, tak…
Ztvrdnu v pitomý zdi.
Ano.
Na těch šest metrů to bude chtít mnohem víc energie.
Výkon svatozáře už jsem jednou zvýšila.
Jo, rozsvítila jste mě jako vánoční stromek, sakra.
Když mě usmažíte, nebudu moct chodit.
Avo.
Lilith.
Jsi dehydrovaná.
Pár dní klidu to spraví.
Děkuji.
- Nechala byste nás na chvíli? - Jistě.
Jak je to vůbec možné?
Měla pohřeb.
Proč mě všichni mají za mrtvou?
Co si pamatuješ jako poslední?
Byla jsem ve skladišti…
s Mary.
Kvůli Avě, ale objevil se tarask.
A pak…
Asi jsem ztratila vědomí…
A najednou si pamatuju, že jsem v Kolíbce.
Něco víš.
Mluv.
Mary říkala, že tě tarask chytil.
Že tě probodl pařátem.
- A odtáhl… - Myslely jsme, že jsme tě ztratily.
Bůh tě obdařil druhým životem.
Co je?
Kdo ji má teď?
Uplynulo tolik let.
Nevzpomínám si.
Nevzpomínáš si?
Ne.
Takže i tvá proslulá paměť nakonec selhala.
Tady je. Mapa Medicejů.
Měla spoustu vlastníků.
Teď je v soukromé sbírce.
Jméno a adresu.
Měla jsi zůstat v autě.
A vy jste měl být upřímný.
Avo.
Nazdar.
Já tu jenom…
Jak je jí?
Žije. Nějak.
Bezva.
Měla bys tam jít.
Jo, ale ona spíš potřebuje odpočívat…
Volala tvé jméno.
Čeho se bojíš?
Třeba toho, že posledně se mě pokusila zavraždit.
A pak toho, že se za mě obětovala.
Stoupla si před to monstrum a položila za mě život. Prostě…
Nevím, co jí mám říct.
Už spí.
To je dobře.
Zůstaň u ní.
Dobrá.
Něco jsem našla v deníku.
Mohlo by nám to pomoct.
Je to od jeptišky válečnice Melanie.
„Jeptiškou válečnicí jsem se stala v létě roku 1942.
Po útěku z pracovního tábora Dachau.“
Jak to, že byla Židovka a jeptiška?
Pronásledovali i ty, již se odlišovali.
Ne jen Židy.
Byla lesbička.
Panebože.
Náckové jsou fakt opruz.
„Po návratu do okupované Francie matka představená řekla,
že nacisté nejsou naší misí.
Můj hněv prý vzešel z nenávisti.
A nenávist není naše pole.“
Počkat, ty to překládáš z francouzštiny?
Dávej pozor.
Hustý. Tak pokračuj.
„Ale včera v noci
jsem viděla nacistické důstojníky popíjet v hospodě.
Nevím, co jsem chtěla dělat, ale vešla jsem dovnitř.
Jejich poručík mě vyzval k tanci.
Když jsem odmítla,
chytil mě za zápěstí
a uviděl vytetované číslo z Dachau.
Chtěla jsem…
aby ho viděl.
Podíval se na mě jako na havěť.
‚Juden,’ řekl pohrdavě.
‚Nein,’ odpověděla jsem.
‚Lesbich.’“
„Lesbich.“
„Jeho kumpáni mě obklíčili.
- Tasila jsem svatý meč a sťala je.“ - To je ono!
„Matka představená měla pravdu.
Každé seknutí bylo plné nenávisti.
Protože kvůli nim jsem se bála být sama sebou.
A tak jsem běsnila v jejich krvi,
než na mě z dáli namířil zbraň ten poručík.
Nemohla jsem k němu.
Řekl, že mě pošle zpět do tábora.
Co následovalo, nedovedu vysvětlit.
Myšlenkou na návrat do tábora jsem překonala strach,
nenávist i bolest.
Svatozář zazářila oslepujícím světlem a způsobila výbuch, jaký jsem nezažila.
Kulky z jeho zbraně se roztavily
spolu s jeho pistolí, jeho tělem
a velkou části zdi.
Zhroutila jsem se v ruinách hospody, zcela vyčerpaná.
Nevím, jak jsem aktivovala tolik energie.
Ale v tom okamžiku jsem si připadala nespoutaná.
Ničím nezatížená.
Konečně jsem byla sama sebou.
Chtěl jsem ti to říct.
Slíbil jsem si, že na minulost zapomenu.
To jste se asi neměl nechat tetovat.
Ty bys měla chápat,
- jaké to je, něčeho litovat. - Já to chápu.
O to právě jde.
Chceš to probrat?
Ne, to nic. Já jen…
To, že tě rozplakala drsná historka o válečnici, co využila hněv, je nic?
Tvoje nechápavost je občas vážně nepříjemná.
Hej.
O co jde?
Jako obvykle jsi ničemu neporozuměla.
Melanie využila mocnou část své duše
a zesílila tím energii svatozáře.
Chceš-li projít tou zdí, musíš zvládnout vlastní bolest.
Dobře, ale proč jsi na mě tak naštvaná?
Nejsem na tebe naštvaná.
Omlouvám se.
Já se omlouvám.
Nemůžeš za to.
Ale všichni kromě tebe.
Celý život ze mě lidi chtěli udělat něco, čím nejsem.
Abych byla normální.
Nebo alespoň přijatelná.
Naučila jsem se tolik dovedností, jen abych pro ně měla hodnotu…
i přes své nedostatky.
Nebo to, co za ně označovali.
Snažila jsem se zapadnout.
Ale když tě trestají za to, že jsi jiná…
začneš to, čím jsi, nenávidět.
A to, co miluješ…
co by ti mělo dělat radost…
ti přináší jen bolest.
Kvůli bolesti jsem sestra válečnice.
Nezlob se na to, jaká jsi.
Taková jsi krásná.
Mrzí mě, že cítíš bolest.
To nemusí.
Protože teď využijeme tu tvou.
Vypneme alarm, vlezeme dovnitř, najdeme mapu, zmizíme.
Ne, je to tu moc rozlehlé. Na hledání nebudeme mít čas.
Musí nás k ní zavést sám.
No dobře.
Mapa Medicejů vatikánských katakomb.
Kde je?
Nevěděl jsem, že je kradená.
Proto ji máš zamčenou.
Co teď?
Počkáme.
Copak?
Jenom… utíkám před Beatrice.
Hodně štěstí.
Avo.
Ahoj.
Jsem ráda, že tu jsi.
Vážně?
Ani nevím.
Vděčím ti za život.
Jsi jednou z nás.
Měla jsem bojovat po tvém boku.
Ne proti tobě.
Duretti využil mou pýchu a zapomněla jsem…
na svou zodpovědnost.
Odpustíš mi?
Právě se stalo.
Jsem ráda, že už nejsi mrtvá.
Nápodobně.
KRISTIAN: TO JE ONO
Tak jo.
A je to vyřízené.
Už jsi za půlkou.
Jde ti to skvěle.
Jak jsem daleko?
Čtyři metry.
Do prdele!
Soustřeď se.
Ta zeď je tvůj strach.
Tvá nejhlubší bolest.
Proč nemůžeš projít?
Co ti v tom brání?
Nemám dost energie.
- Tím to není. - Ale je!
To je jen fyzické omezení.
Není to v tvé duši.
Ale je, zatraceně!
Když vyplýtvám svatozář, zase ochrnu.
Toho se bojíš.
Ochrnutí.
Z toho strach nemám.
Bojím se samoty.
Že budu opuštěná na lůžku. Bez…
Úplně sama.
Ale to se nikdy nestane.
Mohla bys být ochrnutá,
mít vředy nebo být mluvící hlavou v pytli.
Stejně bys měla nás.
A my tě nikdy neopustíme.
Myslíš to vážně?
To přece víš.
Avo?
Skoro pět, přes pět.
Pět a půl.
Už tam budeš.
Skoro šest.
Zvládla jsi to.
Jen díky tobě.
Svatozář je téměř vybitá.
Musíme dál testovat.
Zjistit, jak dlouho trvá nabití. Abys mohla z té hrobky ven.
Zvládneš ještě pár pokusů?
Jo.
Budu ti pořád nablízku.
Byl jsem ještě kluk.
Pašoval jsem pro kartely.
Byl jsem dobrý, rychlý,
nic jsem nevyzvonil.
Časem mě povýšili na vymahače.
Peníze mě pohltily.
Práce byla ošklivá, ale uspokojivá.
Snad mi Bůh odpustí, ale miloval jsem to.
Než jsem uviděl světlo.
Když jsem se přidal k řádu,
věřil jsem, že jsem našel odpověď.
Ta má temnota musela být démon.
Ale jeptiška válečnice hned viděla pravdu.
Nebyl tam démon.
Vycházelo to jen…
ze mě.
A teď mám strach, že i když ty kosti zničíme…
a zbavíme svět démonů, tak moje temnota ve mně zůstane.
Nechtěl jsem, abys mě takhle viděla.
To budeš hrát celej den?
Hraju i na přání.
Já si přeju ticho.
Jsi nějaká bledá.
Jak se cítíš?
Jako bych si prošla peklem.
Vážně, bude to dobrý.
Máma je z Inverness ve skotské vysočině. Uznává následující léky:
whisky, modlitbu a sladký kopřivový čaj.
Vidíš?
Hned je to lepší.
Moje máma se vyzná.
Co se podle tebe stane?
S námi?
S řádem?
Bude to dobrý.
Vymyslíme to.
Jako vždycky.
Co je ti?
To nic.
To bude dobrý.
Našel jsem tu hrobku. Tři podlaží pod zemí.
Většinu toho postavili během druhého období za Konstantina, ale…
Prostě ji ukažte.
Tady.
Hrobka Adrielova.
Děkuji za pomoc.
Jak jste tu mapu našli?
Proto mám ty brokovnice.
Vypadáš vesele.
Protože se vrátila.
Kdo?
Ava.
Když je poblíž, je mi líp.
Copak, mami?
Dělám si o tebe starosti.
To mě mrzí.
Ale ne, matky si mají dělat starosti.
Víš proč?
Protože když máš někoho tak hrozně moc rád,
uděláš cokoli, abys ho ochránil.
Já vím, že to uděláš.
To je dobře.
Mám novinku.
Našli jsme ty druhé dveře.
Tím se všechno změní.
Haló?
Ty jsi sestra Shannon?
Kéž bych tě znala.
Nakonec se všechny sejdeme.
V tomto či v příštím životě.
Tohle jsi mi nechala.
Ne tobě.
Jen té další.
Četla jsi, co psaly.
Zatím jen něco málo.
Je jich hodně.
Ano.
Ale jsou to krátké příběhy.
Tolik nenaplněných možností.
Tolik neprožitého života.
A k čemu?
No…
ještě se v tom moc nevyznám, ale…
abychom ze světa sprovodily démony, ne?
Svatozář je břímě.
Na jednoho člověka je to příliš.
Byla jsem osamělá.
Ale díky ní jsem našla rodinu.
Já taky.
Snad.
Rodinu, jejíž členové mi jeden po druhém umřeli před očima.
Kvůli naší misi.
Co se děje?
Copak? Jak ti můžu pomoct?
Jak ti můžu pomoct? Co mám dělat?
Musím to zastavit.
Cože?
Chce to nový plán.
Nepřibližujte se.
Dovol mi ti pomoci.
To nemůžeš. S tímhle ne.
Řekni mi, co děláš.
Zkusím pomocí svatozáře zničit divinium.
Proč?
Protože pak budu moct zničit Adrielovy pozůstatky.
To nebylo v plánu.
Plán už máme.
Najít kosti, usvědčit Durettiho a vrátit se k misi.
Mise je ten problém.
Jeptišky válečnice umírají jedna po druhé…
Kdo to bude po mně? Ty?
Ty?
Jestli měla Shannon pravdu
a Adrielovy kosti vážou démony k Zemi,
tak je musíme zničit.
Konec démonů…
i jeptišek válečnic.
Cyklus smrti skončí.
Můžeme to zastavit.
Já to můžu zastavit.
Budu poslední jeptiškou válečnicí.
Překlad titulků: Vojtěch Ulrich