A trăi călătorind în timp nu e niciodată singura problemă.
Ai și problemele obișnuite.
De exemplu...
prietenii ei.
- Bună! - Bună!
HENRY ARE 28 DE ANI, GOMEZ ARE 33
Bună.
- Mersi. - Da.
Ce mai face Clare?
Bine. E bine.
Aceeași Clare.
Da.
- Charisse? - Bine.
Da.
Trebuie să întrebăm, nu?
Dacă nu, când ne întoarcem, vor întreba.
Ce face Clare?" Ce face Charisse?"
Dacă nu întrebăm, dăm de belea.
Stau în același apartament. Probabil că știu.
Da, ai dreptate.
- Glumeam, desigur. - Sigur.
Umor observațional.
Am înțeles.
De ce te uiți așa la mine?
- Cum? - Nu știu. Așa.
- Cum? - Mereu te uiți ciudat la mine.
- Călătorești în timp. - Știu.
Ești primul lucru interesant care mi s-a întâmplat.
Sunt avocat.
Sunt plătit să nu se întâmple lucruri interesante.
Și uită-te la mine acum! Sunt prieten cu un călător în timp.
Chiar ești?
- Ce să fiu? - Chiar suntem prieteni?
- Tu spui că da. - Cum adică?
Nu tu". Tu" din viitor.
Ce știe el?
Mult mai multe decât tine.
Nu pare că avem prea multe în comun.
Da. În afară de ce e evident.
- Evident? - Amândoi vrem să i-o tragem lui Clare.
- Nu e adevărat! - Calmează-te!
Nu, vreau să înțelegi.
- Nu e adevărat. - E în regulă. Înțeleg.
Dacă faci ceva, îți iau gâtul.
Dar, în afară de asta, accept omagiul invidiei tale debilitante.
Noroc!
Retrage-ți cuvintele!
Nu e nicio problemă.
- Cere scuze. - Pentru ce?
Nu simt nimic pentru Clare.
- Sigur că nu. - Ar trebui să-ți ceri scuze!
Așază-te pe fund până nu începe iar să vorbească!
Am încercat să bem ceva.
N-a mers. S-o lăsăm așa!
Ascultă!
Dacă mă uit ciudat la tine, poate există un motiv pe care nu-l știi.
Dacă-mi pui mâna pe genunchi, fă-mi cinste cu cina.
Te-am mai văzut.
Știu. Eram beat.
- Înainte de asta. - Înainte când?
- N-a fost prima oară. - Când a fost?
Te-am recunoscut.
De unde?
Dacă ne-am fi înțeles bine acum,
poate ți-aș fi spus.
HENRY ARE 38 DE ANI
CLARE ARE 16 ANI
Pot să mă odihnesc?
De ce? Doar stai.
- Pot să-l văd? - Nu încă.
Nu uita că port haine.
De unde știi?
Am văzut tabloul complet.
- Înseamnă că trișezi. - Și tu, fiindcă mă desenezi fără haine.
Ce-a fost asta?
Nimic. O veveriță sau așa ceva.
De ce crezi că nu știu cine era?
Nu era nimeni.
Ți-am cunoscut familia, mai știi?
Cu mult timp în urmă.
De ce zâmbești?
Cred că a fost amuzant.
Ce a fost amuzant?
Tu.
- Eu? - Da.
Tu, Clare Abshire.
Ai fost foarte amuzantă.
CLARE ARE 20 DE ANI, HENRY ARE 28
Îți urăști părinții cumva?
Sigur că nu. De ce i-aș urî?
Te-ai mutat foarte departe de ei.
- Ajungem curând? - Nu e departe.
Relaxează-te. Relaxează-te.
Ce-i cu tine?
Sunt într-o mașină.
Bine. Care e problema?
Eu. Eu sunt problema.
Când călătoresc în timp acum, oriunde aș ajunge, merg cu 100 km/h.
Undeva în istorie, cineva va fi terciuit, cu o față surprinsă.
- Îți tot sună telefonul. - Da.
- Și nu răspunzi. - Nu-i nimic.
Ai grijă. Aș putea crede că e cealaltă femeie.
Chiar e.
- Ingrid? - Nu.
- Gomez! - Gomez?
Da, ne-am ciondănit puțin.
- Încearcă să fie prietenos. - Trebuie să înceteze.
Îți va fi cel mai bun prieten, fie că-ți place, fie că nu.
- Cine zice? - Tu din viitor.
Nu-l asculta. Se știe că sunt un nemernic mincinos.
Tu din viitor nu ești. Tu din viitor ești grozav.
Nu mă mai prefera pe mine.
E ca tine, dar grozav. Cum să nu-l prefer?
Grozav. Perfect!
E unul ca mine pe lume și sunt pe locul doi.
Fac ceva mai bine? Ce zici de păr?
E mai bine părul?
Sexul e bun.
Chiar îmi place sexul.
Asta e bine. Mulțumesc pentru feedback.
Practic trădez iubirea vieții mele
cu fratele lui mai mic și sexy, dar e bine.
Când o spui așa, chiar sună bine. Mersi.
- Gomez? - Da.
Răspunde.
- Chiar trebuie? - Da, și fii amabil!
- Bună! - Bună, tovarășe!
Tovarășe!
Ești pe drum cu Clare? E totul în regulă?
- Da. - N-ai probleme cu călătoria în timp?
Am apărut la Dallas în '63.
Am tras în coloana oficială. N-a schimbat ceva important.
Glumești, nu?
Da, glumesc.
Trebuie să mă obișnuiesc cu umorul tău.
Așa am economisi ceva timp.
- Ascultă. Ieri... - Nu-i nimic!
- Scuze că am țipat la tine. - Nu-i nimic! Amândoi am întrecut măsura.
- M-aș bucura să uităm totul. - Și eu.
Bine.
A, și celălalt lucru pe care l-am spus, că ne-am văzut mai demult?
Că te-am recunoscut când te-am văzut prima dată?
E...?
E în regulă să-ți spun?
Sigur că da.
Adică, nu...
Nu afectează cauzalitatea?
- Poftim? Hai să mergem. - O afectează?
Faptul că îți spun afectează cauzalitatea temporală?
Cauzalitatea temporală?
Tu asculți ce cuvinte îți ies pe gură?
Sau doar stai cu ele?
Știi ceva, Henry? Du-te naibii!
Nu, nu, nu. Stai!
Glumesc, omule.
Din nou, glumesc.
Nu ne plăcem.
Cum să-mi fie cel mai bun prieten dacă nu ne plăcem?
Nu-mi place de el.
- Dar va fi cel mai bun prieten al tău. - Cum?
Cum e posibil așa ceva?
Păi, asta e. De aici vin eu.
- Casa Meadowlark. - Bine.
Mare. Aș zice mare.
E ciudat că n-ai văzut-o niciodată.
O singură familie aici? La ce-ți trebuie toate celelalte camere?
Pentru problemele noastre.
Când îți reamintești copilăria, problema e că nimic nu mai e unde l-ai lăsat.
Îți spui că lucrurile arată exact la fel,
apoi altcineva le vede.
El e Mark.
Să nu-l întreci în nesimțire.
Nu e o chestie competitivă.
Promite-mi.
- Promit. - Mulțumesc.
- Bună! - Puiul meu!
A venit!
Deci el e tânărul cu pricina.
Mamă, tată, Mark,
el e Henry DeTamble.
Îmi pare bine.
Spune-mi Philip.
Sunt Lucille. Bun venit în casa noastră!
Bună, Lucille.
Ai spus mama"? Cum e posibil?
Cum să fie mama ta? Aveai 11 ani?
Nu fi caraghios!
Tu ești norocosul
care mi-a violat sora mai mică, nu?
Da, mă rog...
una dintre ele.
- Asta e pentru tine. - Mulțumesc.
Te rog, intră.
- Să mergem. - Grozav.
Clare zice că lucrezi la Biblioteca Newberry.
Da, la Newberry.
Ești bibliotecar.
Da, colecții speciale.
Ce planuri ai pe termen lung?
- Philip! - Ce e?
Cam asta.
Cărțile nu pleacă nicăieri.
Bine.
Ai fost vreodată la Newberry?
Uneori duc clienți acolo. Evenimente corporatiste.
- Firma mea. - Da.
Clare a zis că ești avocat. Ce tare!
Pentru păcatele mele.
Prietenul meu e avocat, deci practic cunosc doi avocați.
Trei. Tot avocat.
- Aproape avocat. - Practic, avocat.
Doi avocați în familie, nu?
Suntem foarte mândri.
Asta trebuie să fie util.
Dacă cineva încalcă legea.
Eu nu...
- Nu cred... - Nu că ai face-o.
Adică, există o...
Există o plasă de siguranță.
Dacă ai vrea...
să o iei razna.
Cum îl cheamă pe prieten?
- Ce prieten? - Prietenul tău avocat.
- A, da, Gomez. - Jeff Gomez?
Nu, e în Kentucky. Care e numele lui complet?
S-ar putea să-l cunosc. Cunosc mulți tineri.
Doar...
Gomez! Noi îi spunem Gomez.
- Salut! - Gomilinsky.
- Gomilinsky, îmi pare bine. - Nu, nu e...
Gomez e prescurtarea de la Gomilinsky.
Un fel de poreclă.
Jan Gomilinsky. Noi îi spunem Gomez.
Da, am uitat.
Ai uitat cum îl cheamă?
Da, uneori uiți numele prietenilor.
Asta e camera ta.
Camera albastră.
Baia e acolo.
Îți aduc niște prosoape.
Nu e nimic albastru aici.
Era albastru.
A rămas numele.
Unde e camera ta?
De ce?
Vreau s-o văd.
Și să memorez traseul, ca s-l găsesc pe întuneric.
Haide.
Suntem foarte departe unul de celălalt.
Nu știu ce-o fi fost în mintea părinților mei.
Ei bine...
- Aia e pajiștea? - Da.
De cealaltă parte e pădurea.
În pădure e luminișul unde ne întâlnim.
E ciudat că nu știi.
E mai mică decât credeam.
- Ce anume? - Pajiștea. Am crezut că e mai mare.
Mi se părea mare.
Dar presupun că totul e mai mare când ești mic.
Mai mare și mai important.
Ai mai fost acolo de când erai copil, nu?
Da, dar acum văd totul prin ochii tăi.
Putem merge să vedem?
Poiana din pădure?
Poate, da.
După prânz.
Poate?
- Simt o problemă. - Nu.
Ce?
- Doar că... - Doar ce?
E luminișul.
Da?
Luminișul e locul nostru.
Adică locul nostru.
- Da. - Adică eu sunt el.
Cel pe care l-ai cunoscut acolo.
- Știu. - Eu sunt, Clare.
Sunt Henry. Același Henry.
Într-o bună zi.
Nu-ți place că sunt aici?
Locul ăsta e al celuilalt eu.
- E o prostie. - Da, așa e.
Dar e adevărat?
Ai putea încerca să fii drăguță cu mine.
Ar putea deveni un obicei.
- Am câștigat. - Ce? Iar m-ai bătut.
- Devin mai bună. - Ba nu.
Sunt drăguță.
Dar pari dezamăgită că nu sunt el.
Continui să nu fii el.
O să ajung și acolo.
Nu te gândești niciodată ce minunat trebuie să fie
să te îndrăgostești în ordinea corectă?
Poate sunt sentimental, dar eu...
cred că sunt câteva calități uimitoare în momentul de față.
Ai grijă!
- Scuze! - Nu-mi arunca lucrurile!
- Îți plac așa de mult damele? - Jucam dame.
Ăsta e setul pe care l-am folosit cu el, cu tine.
- E cam vechi. - E vechi și special pentru mine.
Nu e nimic special în vechi, Clare.
Vechi e ce devin lucrurile noi, dacă aștepți destul.
- Te rog, ține-mi o predică! - De ce nu?
Nu înțelegi, nu-i așa?
Voi, cei care nu călătoriți în timp, nu înțelegeți niciodată.
Vă agățați de lucrurile din trecut, de parcă trecutul ar mai conta.
Sau vă faceți griji pentru viitor și nici măcar nu e aici,
când singurul timp care există e acum.
E singurul timp care există.
Acum.
Trecutul e ce nu te-a ucis.
Viitorul e cel care sigur o face.
Iar între ele e singurul lucru care contează.
Tu.
Tu și eu.
Chiar acum.
Tu și eu.
Chiar acum.
De ce simt că ajung în iad când fac sex cu tine?
Nu știu, dar e cel mai frumos compliment care mi s-a făcut.
Încuie ușa!
Clare!
Hai jos!
Prânzul, în cinci minute!
Bine, prânzul. Suntem așteptați la masă.
Îmi pare rău, am pornit, nu mai pot da înapoi.
Nu, trebuie să te întorci în cameră, să te împrospătezi.
Să mă împrospătez"? Așa i se spune în ziua de azi?
Clare?
- Dumnezeule ! Ai venit ! - Bună!
Ce dor mi-a fost de tine!
Ia te uită! Tare!
- Cine ești? - Cine sunt?
Henry, sunt iubirea vieții tale, femeia cu care te însori.
Scuze, tot uit, pentru tine nu s-a întâmplat nimic încă.
Călătoria în timp trebuie să fie derutantă.
Eu sunt Alicia.
Alicia, sora?
Da, Henry, sora lui Clare.
Și da,
ai fost foarte ocupat în casa asta.
Prosoape. Vei vedea că sunt albastre.
Acum e ceva albastru în cameră. Mulțumit?
- N-am făcut nimic. - V-ați cunoscut?
- Da, dar... - Te culci cu Henry, Alicia?
Dacă aș avea ocazia.
Nu te culca cu iubitul meu.
Bine, dacă spui tu, surioară.
Îmi poate explica cineva?
- E sora mea mai mică, Alicia. - Știu asta.
Știe despre tine și-i place să tachineze oamenii.
- Nu mai spune! - Îmi pare rău!
Dar ai făcut o față grozavă!
Scuze, stai! De unde știe de mine?
- I-am spus eu. - Ce? De ce?
Te-am văzut de câteva ori.
Uneori, iarna, trebuia să te aduc înăuntru.
Te ascundeam jos, dar Alicia tot spunea
că erau bărbați goi în pivniță, și a trebuit să explic, să-i închid gura.
I-ai spus că sunt călător în timp și tu ai crezut-o?
Alternativa era că sora mea a găsit o conductă cu bărbați dezbrăcați sub casă.
Călătoria în timp era mai dezamăgitoare, așa că m-am gândit că e adevărată.
Arăți ca Henry din desen.
- Din desen? - În afară de păr. Așa e mai bine.
- Nu schimba asta. - Ce desen?
Nu l-ai văzut? Arată-i-l! E în Chicago?
Nu, e aici. Nu vreau să-l găsească în apartament.
- De ce? O să-i placă. - Exact.
Suntem așteptați la masă.
- Tu, aranjează-te. - M-ai desenat?
- Trebuie să vezi. - Haide!
Ce faci? Nu-l speria.
Trebuie să-ți sperii iubiții. E datoria mea, ca soră mai mică.
- E sexy. - Da, știu.
- N-ai spus că e sexy. - N-am observat. Eram îndrăgostită de el.
Vrei să-l refaci pe acela?
Nu sunt sigură că piesele se vor îmbina la loc.
La naiba!
Am aterizat gol peste tine?
Doamne!
Eram copil. Acum el e copil.
Nu e copil, Clare.
M-am îndrăgostit de un adult. Acum apare și e tânăr.
- Tânăr și sexy. - Nu asta e ideea.
- Rahat! - Ce s-a întâmplat?
Robinetul.
Fir-ar să fie!
Dobitocule!
L-am lovit în față!
Băga-mi-aș! Băga-mi-aș!
- Îi e puțin rău de mașină, atâta tot. - Bietul de el!
- Putem aștepta cu prânzul. - Vorbește cu Nell.
Putem amâna prânzul cu o oră. O oră e de ajuns?
Da. Sunt sigură că va fi.
- Sper că se va simți mai bine. - Sigur.
Va fi bine.
- Ești bine, dragă? - Da.
De când e...?
Mereu a fost fals?
Da, trebuia să punem unul adevărat.
Vorbim despre asta de când am cumpărat casa.
Mereu am crezut că e adevărat.
Hei!
Bun, să-i dăm drumul!
La treabă!
Tu de colo, cu chestia verde.
Da, tu.
Camera de pe clădire te-a filmat parțial.
Dar cea de pe stâlpul ăla mare din spate
nu te vede deloc.
Acum avem fața ta completă. Mulțumesc! Grozav!
Restul sunteți bine.
Salut, tovarășe!
Bun venit în viitor!
Suntem în 2022.
Te rog să nu-mi iei în seamă părul.
Rezistă.
Vom rezolva asta.
Bine, acum,
ca să fie clar,
Imaginile filmate de camere sunt încărcate pe câteva hard disk-uri
la care nu aveți acces.
Firma mea de avocatură, pe de altă parte,
a cerut deja să vadă înregistrările din seara asta.
Aveam o bănuială
că se întâmplă ceva bun.
Așa că iată sfatul meu.
Sfatul meu juridic.
Mergeți dracului acasă!
Bună, Nell!
Bună, Clare!
- Putem amâna prânzul cu o oră? - Sigur, orice ai nevoie.
- Nu te deranjează? - Să mă deranjeze?
Nu, nu mă deranjează.
Ce contează dacă m-ar deranja?
Ce părere ai despre el?
- Despre cine, scumpo? Iubitul tău? - Da.
E destul de drăguț.
Hei!
E bogat?
Are potențial.
Toți au din belșug.
Mult potențial.
Asigură-te că e bogat. Așa cred eu.
Sau vei sta tot restul vieții lângă o chiuvetă de bucătărie.
Ți-l amintești pe prietenul meu imaginar?
De care ți-am povestit? L-am găsit în pădure.
Tu? Credeam că Alicia.
Nu, eu.
Voi două erați aici tot timpul, pălăvrăgind.
Cred că totul se amestecă.
I-am spus lui Henry că doar ție îți împărtășesc secretele mele.
Ai fost deșteaptă, eu nu mi le amintesc prea bine.
Vrei o ceașcă de ceai?
Nu, mulțumesc.
- Cafea? - Nu, sunt bine.
- Nu trebuie să-mi faci nimic. - Nicio problemă. De-asta sunt plătită.
BD. BRUCKNER NR. 1
Ești cam tăvălit. Nu se vede în lumină slabă.
Da, va fi mai rău când voi călători în timp.
Știu, tovarășe.
De ce spui asta, tovarășe"?
Sunt polonez.
De fapt, familia mea e. Polonia a fost comunistă.
Își spuneau unii altora tovarășe".
E un motiv să o facem și noi?
N-ai pus problema asta până acum.
Pentru mine e 2008. Abia te-am cunoscut.
2008?
Am uitat, acum mă placi?
Te plac vreodată?
Măcar avem ceva în comun.
Da? Ce anume?
Iubim aceeași femeie.
Nu ascunzi asta prea bine, tovarășe.
E prea evident. Clare știe, știu și eu.
Isuse, Charisse trebuie să fi observat ceva.
Charisse știe?
Da.
Răspunsul e da.
Mă tem că mă placi.
Cum mă descurc în orice an e ăsta?
Încă trăiești.
M-am gândit că, cu problema mea, nu voi rezista mult.
Nu cred că o să meargă la bătrânețe.
- Încă ești aici în 2022. - Da?
Aștepți să nu mai fiu, ca să intervii tu când ies din peisaj?
Mă deranjează că ieși din peisaj,
ceea ce e complicat și obositor.
Ce anume?
O să-mi frângă inima.
Suntem cei mai buni prieteni, Henry.
Te vei obișnui cu ideea.
Sau crezi că există un alt motiv pentru care te-am salvat
mergând la niște motocicliști psihopați și mințind despre camere?
Nu erau camere?
Normal că nu erau camere.
Rahat!
Ce e?
Mersi.
Chiar te plac.
Știu.
Cum să-mi placă de cineva care e topit după viitoarea mea soție?
Lucrurile se schimbă cu timpul.
De exemplu, zilele astea,
sunt topit după actuala ta soție.
Îți spun eu ce nu se schimbă.
Ce?
Știu că nu e nicio speranță.
Știam că e îndrăgostită de tine
de dinainte să știu cine ești sau dacă ești o persoană reală.
Trebuie să-mi explici asta.
Am văzut desenul.
Ce desen?
Cel făcut de Clare cu tine.
Ți-ai dat seama dintr-un desen ?
L-ai văzut?
O față ca a ta,
un desen ca acela...
Mi-am dat seama că e îndrăgostită.
Lasă cafeaua!
Bruckner's, 21 septembrie 2022, de la 19:32 la 20:05.
Notează când ajungi acasă.
Clare?
Cred că l-am auzit pe Henry.
Cred că s-a întors.
BRUCKNER 21 SEPTEMBRIE 2022 19:32 - 20:05. SPUNE-I LUI GOMEZ
Henry?
Henry, te-ai întors?
Da, m-am întors.
Sunt bine.
Unde ai fost?
Cu Gomez. Într-un bar. Nu contează.
Cum stăm cu prânzul?
E acum. Vrei să spun că ți-e rău?
Nu, nu, nu.
Vin acum, doar...
Acoperă-mă puțin, bine?
Bine.
Ia-mă ușor măcar o dată, bine?
Ia-mă tu ușor.
Bine.
O să fac tot ce pot.
Așa să faci.
Da, și tu.
La naiba!
Miroase minunat, nu?
Îi mai place cuiva să miroasă supa?
Putem începe. Henry va coborî imediat.
Cred că încep să-l inhalez.
Nivelul scade.
E oaspetele nostru. Nu ne deranjează să așteptăm.
Vrei să-l caut? Poate e prins sub ceva.
Mark, încetează.
Voi fi foarte sinceră, bine?
- Ai grijă, e familia aici! - Mark!
Eu și Henry ne-am cam certat.
Nu ceartă cu adevărat, doar...
- Știți... - Chestii de relație nouă.
- Exact. Suntem la început. - Da.
Înțeleg, deci...
Coboară imediat. Doar... Fiți amabili.
Nu... Nu-l interogați!
Sigur că nu!
- Vorbesc cu tine, tată. - Cu mine?
Sigur că vom fi amabili! Abia așteptăm să-l cunoaștem.
Tu te-ai certat cu el.
Nu m-am certat.
Doar...
Mi-a spus niște lucruri care nu mi-au plăcut.
Și poate că am fost și eu prea...
Nu știu, critică.
Scuze. Îmi cer scuze tuturor!
Trebuia să începeți fără mine.
Miroase absolut delicios.
Nu, nu.
Asta? Nu trebuie să vă spun.
Nu o contraziceți pe Clare, nu?
Nu l-am lovit.
Isuse, nu te-am lovit!
- Nu m-a lovit. - A fost ceva obișnuit...
De uzură?
- Am căzut la duș. - A căzut.
Rău. M-am făcut praf.
A fost o căzătură urâtă.
De ce n-ai zis nimic?
Am uitat.
- Ai uitat? - Da, a uitat.
- Din cauza certei. - Nu, nu ne certam.
Nu ne certăm niciodată, nu-i așa?
Ne certam. Doar explicam.
- Bine. - Te-am criticat. Îți amintești?
- Te-am criticat? - Clare a spus asta.
Da, de-asta m-am simțit prost,
fiindcă am uitat de căzătură.
- Da. Sigur. - N-a fost chiar o ceartă.
Henry, dar părinții tăi? Clare nu a vorbit de ei.
Probabil a uitat.
Tata cântă la vioară la Filarmonica din Chicago.
- Uimitor! - Am fost la Filarmonica din Chicago.
- De mai multe ori. - Cred că l-am văzut pe tatăl tău.
Da, cred că l-ați văzut.
Impresionant! El e primul violonist?
Nu, doar violonist.
Și mama ta?
- Mama a murit când eram mic. - Îmi pare rău.
Era cântăreață. Lucra cu tata.
Mama lui a fost Annette Lyn Robinson.
Nu.
Serios?
- Serios? - Era deosebită.
Era extraordinară.
Avem câteva înregistrări de-ale ei aici.
Știi cine e, Philip?
Desigur. A fost o artistă remarcabilă.
- O femeie remarcabilă. - Așa cred și eu, dar e mama mea.
Dar supa asta!
Miroase delicios.
Scuze că am întârziat pentru că am căzut ca un idiot.
- Alicia e violoncelistă. - Sunt coafeză.
Alicia cântă la violoncel. E visul ei.
Nu, sunt coafeză. Îmi place să fiu coafeză.
Scuze, am o întrebare.
Ai întârziat pentru că ai căzut la duș.
Am discutat asta.
- Când v-ați certat? - Contează ?
Cearta te-a făcut să uiți că Henry s-a rănit.
Probabil că a fost după, dar nu văd cum ați avut timp.
Nu suntem la tribunal, Mark. Suntem la tribunal?
Nu e un proces. Nu văd când ați fi putut să vă certați.
Nu ne-am certat. L-am criticat, atât.
L-am criticat.
S-o lăsăm așa!
Tatăl lui Henry ți-ar putea da lecții.
- Îmi pare rău! - E violonist.
- Ar putea să-ți dea lecții. - De coafură? Face asta?
Te-ar putea repune pe picioare.
Sunt pe picioare. Fac ceva la care mă pricep.
De ce tot vorbești de violoncel, la care am fost slabă?
O mamă are voie să fie mândră de fiica ei.
Violoncelista și artista.
Sunt studentă la Arte.
Asta e o dezamăgire.
Nu e o dezamăgire.
Ba da.
Sângerezi.
Îmi pare rău.
Da, credeam că am rezolvat.
M-am tăiat.
Nu vă faceți griji, m-am curățat.
Sunt ca nou.
Bine.
Ca să fie clar.
Ești întins pe podeaua din baie,
gol și sângerând.
Cumva, în acest moment,
Clare devine prea critică.
Și apoi te lasă acolo,
uită tot incidentul, dar are totuși o amintire vagă
că e posibil să fi fost puțin critică.
Asta e tot?
Du-te naibii!
Serios. Du-te naibii!
Știi de ce m-am săturat? De tot!
Mamă!
Fiica ta e coafeză.
E încântată de asta.
Și e în regulă.
Cealaltă fiică a ta e studentă la Arte.
Ar fi bine să învețe să jefuiască bănci,
pentru că se va căsători cu un bibliotecar.
Și singurul tău fiu e un nemernic,
a făcut imposibilul,
și a devenit avocat fără să devină vizibil mai rău.
Asta trebuie să accepți!
Mulțumesc pentru supă!
Scuzați-mă!
A spus căsători"?
Clare?
Clare, ești acolo?
Henry!
Bună.
E în regulă. Nu poți face nimic.
Rahat!
Unde se duce?
Mă caută.
HENRY ARE 28 ȘI 38 DE ANI
Când ești tânăr, vezi doar ce vrei tu să vezi.
Nimic nu stă în calea basmului.
Când crești
ți se limpezește privirea
și vezi mult mai puțin.
Sunt de treabă. Mama și tata. Chiar și Mark.
Sunt doar oameni.
Durează prea mult să-ți dai seama.
Mama și tata sunt doar oameni.
L-a luat cu ea la Chicago, când îi era dor de tine.
Dacă mi-ai fi spus, aș fi putut pune fond de ten pe vânătăi.
Mă poți ajuta?
Cu ce?
Clare?
Locul ăsta nu înseamnă nimic pentru tine.
Nu ai nici măcar un déjà-vu?
Voiam să fac o ceremonie când te-aș fi adus aici pentru prima dată.
Îmi pare rău.
Nu contează.
Sunt aici acum.
Da.
Sunt aici acum.
Cum ți se pare?
Sora ta e destul de bună.
Cum ți se pare?
Nu am niciun prieten pe nume Henry.
Nu-i nimic. Îți promit că-ți sunt prieten.
- Ai văzut dinozauri? - Am gâdilat un dinozaur pe burtică.
Ai o soție?
- Nostim, o cheamă Clare. - Ca pe mine.
- O să dispar. - Pot să mă uit?
- Te întorci? - O să mă întorc de multe ori.
Uneori am idei tâmpite.
Pe soția ta o cheamă Clare.
Cred că ești însurat cu mine.
Nu suntem căsătoriți în viitor.
Ai putea fi pe undeva pe moarte,
undeva în timp.
Bună, Henry.
Nu m-ai sărutat niciodată.
Ba da, de un milion de ori.
- De ce trebuie să aștept mereu? - Lasă să se întâmple.
- Mă întrebai ceva. - Clare Abshire.
Vrei să fii soția mea?
M-ai întrebat ceva în luminișul ăsta, sau mă vei întreba.
Și n-am apucat să-ți răspund.
Care era întrebarea?
Răspunsul e da.
Da. Doamne, da!
Și îmi pare rău.
Pentru ce?
Te-am iubit de la început.
De când te-am cunoscut în biblioteca aia idioată,
m-am îndrăgostit de tine.
Dar așteptam pe altcineva.
Nu-i nimic.
Pot face asta.
Pot fi altcineva.