Nu l-am ales pe Henry, iar Henry nu m-a ales pe mine.
Ni s-a întâmplat.
În ordinea greșită.
Până sus.
Bună. Sunt Henry.
Până sus.
Se vorbește despre liber-arbitru.
Tot timpul, toți trebuie să aibă liber-arbitru.
Să-ți spun ceva.
Când e vorba despre dragoste, nimeni nu are liber-arbitru.
De-asta se spune că e oarbă".
- Era o poză pentru rețeta asta? - Da.
Asta ar trebui să fie aia?
Iubești pe cineva?
Sper.
Dar întreabă-te un lucru:
când s-a întâmplat, tu ai ales pe cine?
Când? Cum?
Persoana asta care deține o mare parte din viața ta
e așa cum ți-ai imaginat?
A sosit când trebuia?
E așa cum ai plănuit?
Până sus, continuă să urci.
M-am gândit că urcatul e o alegere bună.
Nu tu iei deciziile, deciziile te iau pe tine.
Ține-te bine și spune-i plan.
Nu că nu știu să gătesc, dar aleg să n-o fac.
Dar gătești azi?
Gătesc doar pe jumătate. Uită-te la pui.
Asta înseamnă că-l placi.
Ori asta, ori îl urăsc din rărunchi.
Apropo de rărunchi...
Singura diferență la Henry și eu e că totul e amestecat.
Asta înseamnă că, din când în când, știm ce urmează.
Câte ceva. Nu totul.
Câteva coturi ale râului.
Bibliotecarul.
- Așa îmi spune? - Îți spune Henry.
Ție cum îți spune?
Gomez!
Îmi pare bine.
Intră!
Din când în când, întâlnești pe cineva care te urăște deja.
Mulțumesc.
Și habar n-ai de ce. Încă.
- Frumos. - Deci n-ai fost la ea acasă?
De ce te bucură asta?
Cine zice că mă bucur?
Zâmbetul uriaș de pe fața ta enormă aproape că mi-a scos ochiul.
- Faci multe glume. - E un montagne russe.
Pisoiașilor, v-am adus o jucărie nouă!
Răspunde la Henry, dar puteți să-i spuneți Bibliotecarul.
- Face multe glume. - Spune-mi Henry.
Sunt bibliotecar doar când lupt cu infractorii.
Ce superputeri ai?
Sistemul Dewey și organizarea rafturilor.
Nu are efectul scontat într-un jaf, dar eu sper.
Vezi? Amuzant. A făcut deja patru glume.
Cine le numără? Cinci.
- Bună. - Bună.
- Charisse. Colega de cameră a lui Clare. - Da, e cu mine.
De-asta am fost de atâtea ori în apartamentul ăsta.
- Am nevoie să ridice obiecte grele. - Și pentru sex. Nu uita de sex.
Pun pariu că încearcă. Șase.
- Bere? - Da.
- Gomez, adu-i o bere. - Berile sunt în frigider.
Da, berile sunt în frigider. Dă-i o bere din frigider, Gomez.
Deci asta e...
Da, e încă în lucru.
Bine.
E rău pentru pui să fie atât de roz?
Depinde. Îl mâncăm sau îl resuscităm?
E rizoto de pui cu ciuperci shiitake.
Cu sos de dovleac și semințe de pin.
Știe vreunul dintre voi să gătească?
Grozav. Mersi. Cred că pot scoate ceva din asta.
Bibliotecarul preia conducerea.
- Mă trec fiori. - Bravo! Adu-mi un șorț.
- Mai vine cineva? - Nu.
Clare! Clare, pot să...
Clare n-a zis că știi să gătești.
Sau că exiști.
- Clare, pot să... - Ce?
Tipul ăla.
Cred că l-am mai văzut.
Acum îl vezi din nou.
Du-i prietenului meu un șorț.
Uneori e util să știi ce urmează.
Să știi ce urmează poate fi ciudat sau util.
Uneori poate fi o tragedie.
- Alteori poate fi o farsă. - Alteori, ambele.
- De când ești cu Clare? - E o întrebare complicată.
Nu e. Ce e așa complicat?
- Păi... - Locuiesc cu ea.
O văd în fiecare zi. Când o vezi tu?
- Din timp în timp. - Poftim?
A fost foarte amuzant, dar am nevoie de context.
Încă glumești, Bibliotecarule?
Rămâneam fără material. Bine că te-ai întors!
Henry, poți să vii puțin?
Da, pot.
Lăsați-ne puțin singuri, vă rog. Mersi.
E cineva la ușă. Te caută pe tine.
- Cine e? - Tu.
- Bine, dar cine e? - Tu.
- Ce? Eu? - Da.
Bună, Junior. Cred că am speriat-o pe Clare.
Încă te aud.
Scuze, bătrâne. Sunt în toiul
unui moment neplăcut, care încă se derulează.
HENRY ARE 28 ȘI 41 DE ANI
Peste 13 ani, o să fii gol și o să fugi de poliție. Lasă-mă să intru.
I-am cunoscut prietenii și deja mă urăsc.
Nu e un moment bun să fim doi eu.
Da, ghici cine vine la cină!
Bună, Henry.
Mi-ai schimbat hainele.
De ce sunt îmbrăcat așa?
Vorbim despre cum ești îmbrăcat?
Arăți minunat.
E 24 mai.
- La mulți ani! - 2006.
De-asta suntem eleganți, de ziua ta?
2006.
E important 2006?
Mă dau bătut. De ce e important?
Stai.
Ai 18 ani?
HENRY ARE 41 DE ANI, CLARE, 18
- Azi. - Optsprezece.
- Bine. - Tu câți ani ai?
- Am 41. - 41.
Îmi place când ești grizonant. E drăguț.
Mă simt în siguranță.
Vino lângă mine.
De ce?
Pentru că asta facem noi.
Stăm și vorbim.
Da, dar...
- Dar ce? - Ai...
- Acum ai 18 ani. - Și?
- Și sunt însurat. - Cu mine.
- De fapt, nu. - Ba da.
- Nu acum. - Ba da, acum.
Ai 41 de ani, ești însurat, și eu sunt cea cu care ești însurat.
Cum crezi că se va simți femeia pe care am lăsat-o singură în pat,
despre cum m-am întors în timp și...
am stat pe o pătură cu versiunea ei de 18 ani.
- Nostalgică? - Cred că s-ar supăra.
- Eu nu. - Eu da.
Vorbim despre mine.
Mă corectezi despre ce o să cred?
Sigur suntem căsătoriți!
Clare, există reguli.
Mi-am făcut reguli la început și nu le încalc.
Reguli despre statul pe o pătură
- ...cu o persoană? - Nu.
O persoană cu care stai de obicei chiar aici?
Da, dar...
- Acum ai 18 ani. - Da.
- Ești... - Cum?
Am reguli.
Nu mai ai nevoie de reguli. Am terminat.
- Cum adică am terminat? - E 24 mai 2006.
- Ziua ta. Grozav. - Și?
- Și ce? - Iisuse, nu-ți amintești?
Au fost 152 de întâlniri, în 12 ani.
Am terminat.
Ne luăm rămas-bun, e ultima oară în luminișul ăsta.
Nu știu pentru cât timp.
Te simți bine?
Măcar spune-mi pentru cât timp.
Doi ani.
- Doi ani? - Cam așa.
Apoi mă întâlnești pe mine mai tânăr. Ce se mai sperie!
- Și eu ce fac doi ani? - E viața ta. Mergi mai departe.
Nu te gândi la ce urmează, pentru că va veni oricum.
Fă ce vrei.
Cunoaște oameni. Fii cu ei.
- Să fiu cu ei? - Da.
- Să fii cu ei? - Doar... Știi...
- Să fiu cu" înseamnă...? - Uite, Clare.
Sunt undeva acolo, eu la 26 de ani,
și nu mă păstrez pentru tine, pentru că nici nu știu că exiști.
Te rog, nu te păstra pentru mine.
Să mă păstrez.
Am vrut ca tu să fii primul.
Nu vreau să fiu primul.
Vreau să fiu ultimul, Clare.
- Doi ani? - Da.
Și un pic.
- Cât de mult e un pic? - Lasă să se întâmple.
- Nu m-ai sărutat niciodată. - Te-am sărutat de un milion de ori.
Atunci cred că ești incredibil de bun.
Hei. Hei.
Trebuie să mă scol.
Acum, te rog, haide.
- Cât e ceasul? - În jur de trei.
Trebuie să pleci. Haide, se întoarce Charisse.
CLARE ARE 19 ANI, GOMEZ, 32
- Ești bine? - Da.
Da, sunt bine.
Era să nu te găsesc.
Locul ăsta e uriaș, nu mă pot obișnui cu el.
Cum de vi-l permiteți?
Jefuiești bănci?
- Pot să jefuiesc și eu bănci? - Va fi demolată peste trei luni.
Dar planurile se schimbă și va fi aici și peste 20 de ani.
- De unde știi? - Am primit un pont când eram mică.
Ai primit un pont când erai mică?
- De la cine? - Gomez, termină!
- Hei! Ești bine? - Nu!
Da. Sunt bine. Sunt...
- Bine. - Doamne!
A fost groaznic, nu? Mă refer la mine.
Sigur că nu. De ce ai crede asta?
Am făcut sex și acum plângi.
E greu de crezut că e un răspuns pozitiv.
Nu plâng pentru că nu te pricepi la sex.
Plâng pentru ce i-am făcut amândoi lui Charisse.
Mi-am trădat cea mai bună prietenă cu celălalt prieten al meu.
- E posibil să-mi fi distrus viața! - Slavă Domnului!
Slavă Domnului pentru sex. Nu pentru cealaltă parte.
Evident, asta e foarte rău.
Să fie clar, eram beată,
mă urăsc
și nu se va mai întâmpla niciodată.
Credeam că ești lesbiană.
În situația dată, e greu să iau asta ca pe un compliment.
Nu, m-am gândit că ești lesbiană doar pentru că ești singură.
Lesbienele nu sunt singure. E ceva ce nu ți s-a spus.
Cine e Henry?
- Nu știu. Cine e? - Îi tot spuneai numele în somn.
A, acel Henry.
Da, acel Henry.
Cine e?
Iubitul meu.
Ce? Ce e? Ce?
Credeam că nu ai pe nimeni. Credeam că ești singură.
Drăguț din partea ta că ți-a fost milă de mine
când iubita ta era la Boston. Verifică dacă ai zgârieturi pe spate.
- Zgârii. - O iubesc pe Charisse.
Bine. Așa credeam și eu.
Tu și Charisse e ceva real. Ce trebuie să faci acum...
Pe tine te iubesc mai mult.
Bine, gata. Am spus-o.
Sună ciudat s-o spun cu voce tare.
Aș putea să te iau de sus și să-ți spun cum o să-ți treacă.
- Te rog, nu. - În schimb, o să-ți spun adevărul,
ceea ce e mult mai rău.
Nu te iubesc. Îl iubesc pe Henry.
Îl iubesc pe Henry mai mult decât te-aș putea iubi pe tine sau pe altcineva.
Atunci unde e?
Unde e Henry?
- De ce nu l-am întâlnit niciodată? - Se întoarce peste un an.
E un tip grozav,
dacă poate să plece de lângă o femeie ca tine și să pretindă să-l aștepți.
Poate că eu sunt grozavă
pentru că sunt dispusă să-l aștept, dar să trecem peste asta.
Dar nu l-ai așteptat, te-ai culcat cu mine.
Mi-a ieșit pe gură înainte să gândesc.
Ascultă! Data viitoare când ne vedem, totul va fi bine.
Nu vom vorbi despre asta.
Dar acum fii bun și pleacă!
Sunt Clare. Lăsați un mesaj.
Clare, dacă nu mi-ai ascultat ultimele două mesaje, nu le asculta.
Am fost impulsiv la primul, iar la al doilea,
când îmi ceream scuze că sunt impulsiv,
- ...din păcate, am devenit iar impulsiv. - Lasă-mă în pace!
Lasă-mă naibii în pace!
De ce de fiecare dată? De fiecare dată.
- Du-te dracului! - Am încheiat discuția, înțeleg.
Oricine ar fi acest Henry, trebuie să fie foarte special.
Abia aștept să-l cunosc.
- Bine, pa! - Lasă-mă în pace!
- Ce naiba? Ce naiba? - Mă scuzați, domnule.
- A zis să n-o urmărești. - Tu cine ești?
Nimeni, dar a zis să n-o urmărești.
HENRY ARE 27 DE ANI
Așa că poate ar trebui să mergi în direcția asta.
Domnișoară, dacă vrei să te duci acasă și nu vrei să te urmărească tipul ăsta,
mă bucur să-l țin aici.
- Mulțumesc. - Tu deții strada,
- ...tu faci regulile aici? - Nu e strada mea.
Dar te lovesc cu plăcere.
Bine.
- Ce părere ai despre Gomez? - Cum adică ce părere am?
E prietenul meu, voi îmi sunteți prieteni buni.
Cred că te place.
Nu!
Sigur ai observat. Cum se uită la tine.
- Cum se uită? - Înțeleg perfect.
- Ești o femeie frumoasă. - Taci! Tu ești frumoasă.
- Gomez te iubește. - Crede că ești lesbiană.
Asta e. Ești în siguranță.
Sunt lesbiană și tu ești o femeie frumoasă.
Simt exact la fel.
La fel cum?
Doamne! Ce-a fost asta? Ce-a fost asta? Doamne!
- Ce-a fost asta? - Scuze.
- Nu-ți cere scuze. - Am crezut... Nu m-am gândit.
- E în regulă. - Am făcut-o greșit?
- Doamne, nu, deloc. E... - Uneori cred că salivez prea mult.
- Îl văd pe Gomez ștergându-se. - Termină!
- Ascultă. - Scuze.
Să nu-ți pară rău. E în regulă.
Doar că ești cea mai bună prietenă a mea.
Gomez e prietenul meu cel mai bun. N-aș putea...
Să-mi trădez cel mai bun prieten cu celălalt cel mai bun prieten.
Da? Ar fi groaznic.
Și e o perioadă de abstinență pentru mine. O abstinență voluntară.
Și cât durează asta, nu vreau să-mi fac viața
mai complicată, bine?
- Bine. - Bine.
Da.
- Clare! Clare! - Ce s-a întâmplat?
Am reguli. Una era că nu se întâmplă nimic în luminișul ăsta.
Ai făcut reguli pentru tine. Nu pentru mine.
- Clare! - N-o să te mai văd doi ani.
- Știu, dar nu putem. - Sunt soția ta.
Soția mea are 33 de ani și mă așteaptă în pat.
Soția ta e aici, te-a așteptat destul.
- Nu suntem căsătoriți. - Ba suntem.
Stai, nu ești măritată cu mine încă.
Ce contează căsătoria? Care e problema ta?
Nu poți să faci sex dacă nu m-ai cerut de soție?
Nu, nici măcar nu te-am cerut de soție.
E vorba de locul ăsta. De luminișul ăsta. Unde te-am văzut crescând.
Unde te-am învățat verbe franceze, dame, acum o săptămână.
Unde m-ai memorat ca o rățușcă pe mama ei. E ca o pregătire.
Clare, asta e. Îmi pare rău, dar nu pot.
Nu aici.
Nu m-ai cerut niciodată?
- Poftim? - Nu m-ai cerut?
Știam ce urma să se întâmple. Era inevitabil.
- Nu era. - Ba da.
- Așa merg lucrurile. - Dar e în viitor.
- Nu contează. - Ba da.
Ba nu. Așa e timpul.
Nu mă căsătoresc cu tine pentru că așa spune timpul.
Mă căsătoresc cu tine că așa vreau eu. Nu mă căsătoresc cu tine
- ...decât dacă mă ceri! - Clare...
Nu va exista un moment mai bun.
A 18-a aniversare?
Aici?
Chiar în locul în care te-am pregătit.
Soțule, cere-mă în căsătorie!
Clare Abshire...
nevastă, vrei să fii soția mea?
Ce...?
N-ai cumpăra o mașină fără s-o testezi, nu?
N-o să meargă.
Te-am mai văzut goală. De multe ori.
- La 18 ani? - Clare!
Cât de superficial mă crezi?
Clare?
Clare!
Te simți bine?
Da.
De ce plângi?
N-o să te mai văd doi ani.
- Dar o să mă mai vezi. - De ce trebuie să aștept mereu?
Eu a trebuit să aștept.
Tu mă știi de-o viață, eu te-am cunoscut la 28 de ani.
Da, dar nu știai că aștepți,
erai ocupat să ți-o tragi cu toate celelalte femei.
Ai doi ani să te răzbuni.
Suntem împreună.
- Nu va mai fi nimeni de acum înainte. - Doi ani de acum.
- M-ai întrebat ceva. - Ce?
Serios?
Întrebarea aia.
Cred că m-am hotărât la un răspuns.
- Îmi pare rău. - Rău?
- Bine. Doi ani. Scuze! - Henry, nu!
La revedere, Clare!
Nu! E în regulă. E în regulă. E în regulă. E în regulă.
L-am prins.
AGENDĂ NOTE
24 MAI 2006
- Alo? - Clare?
Sunt Henry. Nu știu în ce an suntem. Tu ești?
- Henry? - Da. Da, sunt Henry.
Henry e deja aici.
Iisuse Hristoase!
- Henry? - Da. Cheamă-l pe Henry!
- Unde-mi sunt hainele? - Ce haine?
Nu rămâi peste noapte? Nu ai haine?
- E prima vizită. - La naiba!
- Ar fi trebuit să știi. - Ce să știu?
- Ar trebui să-ți amintești asta. - De ce ?
Nu-ți amintești prima ta vizită în dormitorul meu?
El e cel care nu e destul de atent.
Eu sunt de vină pentru memoria ta proastă?
- La propriu. - Terminați.
De unde ești? Câți ani ai?
- Am 41 de ani. - 41.
- Pentru tine, asta a fost acum 13 ani? - Da, cam 13 ani.
Nu e ciudat? Cum puteți vorbi între voi?
- De ce nu? - Trebuie să-ți amintești
tot ce va spune el, ce voi spune eu, ce vei spune tu.
Ca pe un scenariu.
Îți amintești tot ce ai spus acum 13 ani, acum 13 zile?
- Dar ieri? - Mi-aș aminti o astfel de conversație.
În plus, a băut.
Ai putea să pui ceva pe tine? Un prosop, ceva?
- Te deranjează corpul tău gol? - Mă deprimă. Ce s-a întâmplat?
- Mie tot bine mi se pare, dragă. - Mulțumesc, scumpo.
- Nu flirta cu el. - De unde ai apărut?
Pe ici, pe colo. E una din chestiile alea.
- Cu cine ai fost? - Fără atingeri.
Începe să-i placă. Iisuse Hristoase, controlează-te.
Cea mai proastă întâlnire. Altcineva are erecția mea.
- Pui cu ciuperci shiitake și rizoto. - Da.
- La naiba! Gomez! - Gomez?
Da. Încep să-mi amintesc.
Lasă paharul, că interferează.
- Clare? Ești bine? - Da.
E în dormitor cu noul ei iubit sexy, dar intră, nu te sfii.
Clare, ești bine?
- Da. Ce s-a întâmplat? - Nimic, doar...
Voiam să mă asigur că totul e bine.
Totul e bine. Mulțumesc, Gomez.
Boule!
- Ce-ai zis? - N-am zis nimic.
Soneria! Răspunzi tu?
- Cine e? - Nu știu. Te superi?
- Da! - Mulțumesc! Mulțumesc!
- De ce ai făcut asta? - Ce?
- L-ai făcut bou. - Vorbeam singur.
- Terminați! Gomez e de treabă. - Deja îl urăsc.
- E cel mai bun prieten al meu. - Nu.
- Este. - Da,
prietenul tău e mort după soția ta.
N-aș avea încredere într-un bărbat care nu e.
Spui tot ce trebuie.
Ce-i cu tine? Un zâmbet și gata.
- De ce stai în spatele ușii? - Încep să-mi amintesc seara.
Îmi cer scuze pentru ce se va întâmpla.
Gomez, ne lași în pace, te rog?
Nu știam că-i plac roșcatele.
- E nevoie de explicații. - A zis că e o prietenă de-a ta.
- Am lăsat-o... N-am vrut... - Se vede!
- Îmi pare rău... - Mulțumesc!
- Sunt iubita lui Henry. - Și eu.
Din fericire, putem ieși în patru.
Nu te-am mai văzut cu părul scurt.
- Ce mai faci? - Tu să-mi spui.
Cum sunt zilele astea, în viitor, sau am pierdut legătura?
- Deci știi despre călătoria în timp? - Totul.
De mai mult timp decât tine.
Îl cunosc de la șase ani.
- De la șase ani? Scârbos! - Ar trebui să plecăm.
- Bem ceva? - Să bem?
De ce nu?
- Ce se întâmplă acum? - Cina.
- Ce se întâmplă la cină? - Toată lumea spune adevărul.
Chiar și eu?
De două ori.
Un apartament drăguț. Credeam că ești studentă.
Da, păi, părinții.
O, e și bogată.
Cum ai găsit locul?
I-ai lăsat un mesaj despre cină.
Îi ascult toate mesajele, recomand asta.
Măcar a pomenit de mine?
A zis că nu sunteți fericiți împreună. Că oricum urma să vă despărțiți.
Are sens.
A spus asta și despre cea de dinaintea mea.
A mai spus și că nu aveți prea multe în comun.
Ei bine, se înșală. Ne plac aceleași lucruri.
Băutura, sexul și el.
Îl iubesc.
Nu pari prea fericită.
Nu știam că se poate.
E totul în regulă?
Da. Prietenii mei, Gomez și Charisse. Cred că tocmai i-ai întâlnit.
Gomez, Charisse, ea e Ingrid, iubita iubitului meu.
- Ne-am cunoscut. - Nu cred.
- Iubita lui Henry? - Da.
- Scuze, nu știu cine ești. - Ba știi.
- Ba nu. - Mergem?
- O să-ți amintești. - Nu știu cine ești.
Scuze pentru memoria mea defectă.
Nu e defectă deloc. Erai beată.
Fără supărare. E-n regulă să bei. Charisse bea de stinge.
Ba nu.
Cum merge aici? Ingrid, rămâi la cină?
Fac rizoto de pui și ciuperci shiitake cu sos din semințe de pin.
Du-te naibii!
- Nu pari să gătești. - Ești sigur? Stai să verific.
- Bună! - Cum merge?
- Bine. - Mie mi se pare că gătesc.
- Bună, tuturor! - Cine ești?
- Cu cine seamănă? - Cu tine.
- Exact. - E tatăl tău?
- Taci! - Le explicăm?
Uneori, când ai prieteni, explicația e singura opțiune.
- Chiar sunt prietenii noștri? - Cei mai buni.
- Chiar și ea? - Da.
Iisuse Hristoase!
Cum adică ești exact cel cu care semeni?
Semeni cu el.
E geamănul tău? Geamănul tău mai mare?
Știi de accidentul în care a murit mama?
- Nu. - A fost un accident de mașină.
Mama a murit, eram cu ea și m-am ales cu asta.
- Bine. - Aceeași față. Aceeași cicatrice.
Hai, încearcă să-ți dai seama.
- Nu te juca cu ei. Explică. - Ce să explice?
Suntem doi, identici, el e mai bătrân.
Ghicește, istețule!
Doamne! O, Doamne!
- Se aprinde becul! - Sunteți clone.
- Ce? - Clone! Iisuse, scutește-ne de SF!
- Nu există clone. - Călători în timp.
- Clone. - Are un defect genetic.
Practic, trece prin timp.
- Nu se poate abține. - Eu sunt din 2008.
- Tu de unde ești? - Din 2021.
Cum poți...?
Nu înțeleg, ce vrei să spui?
- Are un defect genetic. - E ceva în neregulă cu ADN-ul meu.
Sunt aruncat de colo-colo în timp, ca un cartof fierbinte.
- Nu tot timpul, dar foarte des. - Uneori, când sunt stresat.
Alteori, fără niciun motiv.
Dispar și apar în altă parte, în trecut sau în viitor.
Stau pe aici o vreme, apoi mă întorc acasă, dacă am noroc.
- Uneori sunt ocoluri. - Uneori suntem doi.
Când Ingrid îmi spune să mi-o trag, există o șansă reală să se întâmple.
- Din nou. - Aveam 16 ani.
Întrebări?
De ce porți o pătură?
De când l-am cunoscut, Henry n-a fost un singur om.
A fost un râu.
Curgea pe lângă oamenii pe care-i întâlnea.
Dacă tu erai furtună, și el era furtună.
Mi-a luat ceva timp să înțeleg că există un singur mod de a supraviețui unui râu.
Să fiu o piatră.
- Știi, în filmul Înapoi în viitor... - Nu!
- Nu ce? - Nu te uita cu el. Îl face praf.
- Te induce în eroare. - Ador filmul ăla.
- Nu-l lua în serios. - E o comedie.
Poate pentru tine. E de prost gust.
Îmi împrumuți un pix și niște hârtie?
- Sigur. De ce? - Îmi amintesc conversația asta.
Ți-o amintești?
- Nu-ți face griji! - Mersi.
Capcana timpului.
- Poftim? - Serialul Capcana timpului.
Nu prea mă uit la televizor. Provoacă o călătorie în timp.
E despre un tip care călătorește în timp,
îndreaptă lucrurile care au mers prost.
- Eu nu le îndrept. - De ce?
Timpul trece o singură dată. Nu ai a doua șansă. Nu poți schimba nimic.
Da, dar poți vedea mult mai multe cu puterile tale.
- Ce? - Puterile mele?
Văd aceleași lucruri ca și tine, dar în ordinea greșită. Asta e dislexie.
Da, dar ai putea rezolva cazuri de crimă.
- Cum? - Le-ai putea vedea.
Și tu la fel.
Dar le-ai puteai vedea când se întâmplă, în trecut.
Suntem în Chicago, poți merge în Garfield Park acum
să vezi câte crime vrei, nu trebuie să te duci dezbrăcat.
- Ce zici de niște ponturi de la Bursă ? - Poftim.
- Ce anume? - Ponturile de la Bursă.
- Am întrebat doar. - Da.
Te-am auzit de prima dată. E un mod complicat de a face lucrurile.
Eu și Clare jucăm la loterie.
- Serios? - Serios?
Așa ne finanțăm stilul de viață nebunesc.
La naiba! Rizotoul ăsta e grozav.
Bine. Dar de ce-i finanțăm lui Gomez stilul de viață nebunesc?
Sunt prietenii tăi cei mai buni, ai grijă de ei.
Gomez e tot ce-am găsit?
Da, Gomez și Charisse sunt cei mai buni.
Ești sigur de asta?
Sunt sigur. Vin din viitor.
Și e în regulă. Asta nu afectează nimic?
- Ce să afecteze? - Rețeaua timpului.
- Ce? Ce rețea? - Ce rețea?
- A timpului. - Sigur e o rețea?
Există așa ceva?
Da. Trebuie să fie un fel de structură temporală.
- O rețea, însă? - Da.
N-ar cauza, știi, anomalii temporale?
- Netflix? - Ai putea evita dezastrele.
- Nu. - Ai putea avertiza oamenii.
Bună, sunt un călător în timp gol! Nu urca în trenul ăla.
- Ai putea încerca. - N-am memorat fiecare dezastru,
iartă-mă, te rog!
Serios? Măști chirurgicale?
De ce nu?
- Poftim? - Lucrezi într-o bibliotecă.
- De ce să nu memorezi dezastrele? - N-am fost în situația asta, așa că...
Hai s-o lăsăm baltă!
Iisuse! Uită-te la tine!
Ce e cu mine?
Memorează dezastrele.
Abia poate să aibă grijă de el,
și crezi că ar trebui să fie acolo, să-i salveze pe ceilalți.
Ca un fel de supererou.
Maturizează-te.
Clare știe că nu sunt supererou.
Sunt sigură că știe.
Sunt sigură.
De asta nu te place.
Cum îndrăznești?
- Cum îndrăznești? - Scuze, n-am vrut să te jignesc.
Dar dacă tot îmi furi iubitul, ar fi drăguț dacă l-ai aprecia
sau să încerci să înțelegi prin ce trece.
- Înțeleg! - Nu cred!
Ba cred că da.
- Îl iubesc de când aveam șase ani. - Nu, nu. Îl iubești pe el!
George Clooney în pătură.
Omul cu catalogul.
Eroul tău.
Eu îl iubesc pe cel adevărat.
Să nu te tunzi niciodată, frumosule! Rămâi rebel!
Știu că e greu. Știu că e nedrept, dar chiar...
Sunt moartă?
Felul în care te uiți la mine...
Ce-i asta?
Sunt moartă?
Știi că nu vorbesc despre viitor.
În afară de Netflix? În afară de ponturi la bursă?
Dragă, am pus o întrebare!
Privește-mă în ochi și spune-mi!
Sunt moartă?
Mie îmi pari destul de vie.
În viitor.
Toată lumea e moartă în viitor.
Bine.
Cum am făcut-o?
Doamne, sper că a fost cu pastile!
Sau m-am tăiat prea tare?
Am dreptul să știu.
Ingrid,
am 41 de ani.
Nu m-am văzut niciodată mai bătrân de 42 de ani.
Poate asta înseamnă că voi găsi un leac pentru călătoria în timp.
Sau poate că într-o zi...
Nu o să fug destul de repede.
Supraviețuirea mea depinde de fugă. Observ că încetinesc.
Îmi pare rău.
Îmi pare rău pentru tot. Dar a ști nu e un drept.
A ști e un iad.
Iubirea în timp e moarte sau pierdere. Astea sunt singurele ieșiri.
- Cât timp mai am? - Nu-ți spun.
- Spune-mi măcar asta. - Nu.
- Spune-mi măcar asta. - Nu prea mult.
Iisuse!
Nici eu nu mai am mult.
Nimeni nu mai are mult.
Nimeni nu scapă cu viață de aici. Dar ce-o să faci?
O să te ascunzi?
Junior, ce facem?
Trăim ca și cum trăim pentru totdeauna.
Și știi ce?
Te vei înșela doar o dată.
Te-am iubit.
Înseamnă că ne-am simțit bine împreună.
Îți rămâne asta.
Nu strica amintirea zilelor bune cu regretul că s-au terminat.
Toate se termină.
Și mai repede decât crezi. Ascultă un călător în timp.
- Ați văzut? - Gomez!
A dispărut.
- Ați văzut? - Taci, Gomez!
Dumnezeule mare!
Să vă ia naiba!
Hei! Tu faci asta?
- Dispari ca el? - Da. El era.
Nu am...
E atât de...
Ce ziceți de desert?
- Clare, ești bine? - Da. Pun asta deoparte.
Unde ai fost?
Să descopăr că soția mea m-a mințit toată căsnicia noastră.
A, prima oară, în luminiș.
Da. Ani de zile mi-ai spus că nu s-a întâmplat.
Nu ți-am spus.
Ai spus că sunt un gentleman perfect.
Să-ți arăt ce vreau să spun prin perfect.
AI MILĂ, X
Ești bine?
O să-l mai văd?
De fapt, te vezi cu el chiar acum.
Da, dar...
cu el.
Nu știu.
Ba da, știu.
Și da, cu siguranță.
O să trebuiască să aștepți puțin.
Mergem?
Ce-i asta?
Milă.